Справа № 331/29/22
Провадження № 2/331/797/2022
07 червня 2022 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Антоненко М.В.,
за участю секретаря Федорової К.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої тимчасової допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, -
05.01.2022 року Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої тимчасової допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2022 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 26 квітня 2022 року на 09 год. 30 хв.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2022 року справу призначено до судового розгляду на 07.06.2022 року на 09 год. 30 хв.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи без фіксації технічними засобами. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд винести заочне рішення по справі.
За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріли справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Враховуючи той факт, що право на справедливіш суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави- учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
За змістом ст. 55, 64, 124 Конституції України право на судовий захист гарантується та забезпечується. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежений. Цей принцип знайшов своє відображення і в рішенні Конституційного суду № 9-зп від 25.12.1997 року.
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного права.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ст. 16 ЦК України, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
письмовими, речовими і електронними доказами;
висновками експертів;
показаннями свідків.
Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району (далі - Управління) для призначення та виплати тимчасової державної соціальної допомоги як непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті, та у якої наявний страховий стаж не менш як 15 років (далі - тимчасова допомога), звернулась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1098, (далі - Порядок № 1098), ОСОБА_1 до Управління надала заяви про призначення тимчасової допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги 17.12.2018 року; 17.07.2019 року; 24.01.2020 року, 28.07.2020 року та 26.01.2021 року.
При поданні відповідачем ОСОБА_1 разом з вищезазначеними заявами декларацій про доходи і майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, які підписано ОСОБА_1 власноруч, у розділі III «Відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей) відповідач ОСОБА_1 відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності не зазначила.
Відповідно до п. 5 Порядку № 1098 відповідальність за достовірність наданої інформації покладається на особу, яка звернулася за призначенням тимчасової допомоги.
На підставі п. 2 Порядку № 1098 Управлінням призначалась та виплачувалась відповідачу ОСОБА_1 тимчасова допомога з урахуванням її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу відповідно до: рішення про призначення допомоги від 19.12.2018 року на період з 17.12.2018 року по 16.06.2019 року у розмірі 1497,00 грн.; рішення про призначення допомоги від 22.07.2019 року на період з 17.07.2019 року по 16.01.2020 року у розмірі 1564,00 грн.; розпорядження про перерахунок від 21.11.2019 року на період з 01.12.2019 року по 16.01.2020 року у розмірі 1638,00 грн.; рішення про призначення допомоги від 30.01.2020 року на період з 24.01.2020 року по 23.07.2020 року у розмірі 1638,00 грн.; розпорядження про перерахунок від 19.06.2020 року на період з 01.07.2020 року по 23.07.2020 року у розмірі 1712,00 грн.; рішення про призначення допомоги від 29.07.2020 року на період з 24.07.2020 року по 31.12.2020 року у розмірі 1712,00 грн.; розпорядження про перерахунок від 24.11.2020 року на період з 01.12.2020 року по 31.12.2020 року у розмірі 1769,00 грн.; розпорядження про продовження строку виплати від 16.12.2020 року на період з 01.01.2021 року по 28.02.2021 року у розмірі 1769,00 грн.
Суд звертає увагу на те, що Державним соціальним інспектором Управління було встановлено, що звертаючись до Управління за призначенням тимчасової допомоги відповідач ОСОБА_1 в деклараціях про доходи та майновий стан не зазначила обставини, які впливають на право призначення тимчасової допомоги, а саме не зазначила відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності: житловий будинок загальною площею 46,4 кв.м (частка власності ОСОБА_1 1/1), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира загальною площею 37,2 кв.м (частка власності Відповідача 1/1), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою № 242301166 від 29.01.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Відповідно до п. 12 Порядку № 1098 тимчасова допомога не призначається у разі, коли: у власності особи або членів її сім`ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю, чи більш як один автомобіль, інший транспортний засіб (механізм).
Відповідно до п. 16 Порядку № 1098 виплата призначеної тимчасової допомоги припиняється, зокрема, якщо особою приховано відомості або навмисно подано недостовірні дані про її дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та унаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, що настає за тим, у якому виявлено зазначені факти, тому згідно рішення Управління від 16.02.2021 у наданні тимчасової допомоги у подальшому Відповідачу відмовлено.
Відповідно до п. 24 Порядку № 1098 якщо особою приховано відомості або навмисно подано недостовірні дані про її дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення визначають обсяг надміру виплачених коштів і встановлюють строк їх повернення залежно від матеріального стану особи; повідомляють особі про обсяг надміру виплачених коштів і строк їх повернення; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлений строк вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.
Управлінням було розраховано суму тимчасової допомоги, що надміру виплачена відповідачу ОСОБА_1 внаслідок не зазначення відомостей відповідачем про наявність у власності другої квартири, при цьому загальна площа житла перевищила 21 кв. метр на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282, 354 ЦПК, суд, -
Позов Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої тимчасової допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату - задовольнити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко