Провадження № 2/761/4327/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Корнійчук Є.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Халявка Наталія Миколаївна, про визнання договору недійсним,

встановив:

В квітні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

Предметом позову є визнання недійсним спадкового договору від 02.02.2021, зареєстрованого в реєстрі за №192 приватним нотаріусом Халявкою Н. М.

Підставою позову є те, що 10.03.2021 року позивач втратив свого батька. Розбираючи речі та документи померлого, позивач натрапив на спадковий договір від 02.02.2021 року, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М., згідно якого батько позивача - ОСОБА_3 у випадку своєї смерті залишає квартиру АДРЕСА_1 , відповідачу, яка в обмін на це зобов`язується виконувати для батька передбачені договором обов`язки. При цьому, жоден з обов`язків, взятих на себе оспорюваним спадковим договором, відповідач так і не виконала. У зв`язку із вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом про визнання спадкового договору недійсним.

В подальшому від позивача на адресу суду надійшла заява про заміну підстав позову. Позивач просить визнати недійсним спадковий договір, скасувати запис про обтяження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Представник позивача, в судове засідання, яке відбулось 07.02.2022 року, не з`явився подав до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач, в судове засідання, яке відбулось 07.02.2022 року, не з`явилась, з вимогами позовної заяви погодилась в повному обсязі, подавши на адресу суду заяву про визнання позову в повному обсязі та слухання справи у її відсутність.

Третя особа, в судове засідання, яке відбулось 07.02.2022 року, не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до копії спадкового договору від 02.02.2021 року, ОСОБА_2 зобов`язкується виконувати передбачені в договорі розпорядження ОСОБА_3 і в разі його смерті набуває право власності на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1998 року, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.03.1958 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , батьком якого є ОСОБА_3 .

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, 02.02.2021 року приватним нотаріусом Халявкою Н. М., на підставі спадкового договору 191 від 02.02.2021 року зареєстрована заборона на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами, в розумінні ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України.

Згідно положень ч. 4, 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Необхідно наголосити, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

При цьому статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу ч. 6 ст. 80 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Главою 90 ЦК України "Спадковий договір".

Згідно зі статтею 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувача.

При цьому, до спадкового договору не застосовуються норми спадкового права, незалежно від того, що норми, які його регулюють включені до Книги шостої ЦК України «Спадкове право», оскільки перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі перехід обов`язків фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (стаття 1304 ЦК України).

Згідно зі ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Таким чином спадковий договір має подвійну правову природу: він одночасно є і розпорядженням на випадок смерті, і договором, змістом якого обумовлюються його істотні умови.

Спадковий договір виступає різновидом договорів про передачу майна у власність. Схожість спадкового договору із спадкуванням виявляється в спільності основної юридичної підстави виникнення права на спадкування у спадкоємців і права власності у набувача, якою є смерть фізичної особи - відчужувача.

Майно, яке є предметом спадкового договору, переходить у власність набувача лише з моменту смерті відчужувача. До настання смерті відчужувача ніяких прав на його майно у набувача немає.

На відміну від спадкоємця, який прийняв спадщину та відповідно до статті 1282 ЦК зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора, на набувача за спадковим договором такий обов`язок не покладається.

Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК України, тому вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так й іншою заінтересованою особою. У разі пред`явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК України).

Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справа № 639/9198/16-ц (ЄДРСРУ № 85009100), від 19.03.2020 у справі №692/86/19.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. ст. 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 ч.6 ст. 37 цього Закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З наведеного видно, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

У відповідності пунктів 1.3, 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, 12.12.2011 року № 3502/5, рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Статтею 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд вважає необхідним зазначити те, що відповідачем не виконувались істотні умови договору, які полягали у наступних обов`язках відповідача: придбання за рахунок відчужувача харчів та приготування страв; прибирання житла, де проживає відчужувач; придбання за рахунок відчужувача ліків; супроводження відчужувача у разі необхідності до лікарні; відвідування відчужувача; у разі смерті відчужувача набувача набувач зобов`язаний здійснити комплекс заходів та обрядових дій з поховання відчужувача, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами. Крім того, заявою відповідача про визнання позовної заяви, відповідач фактично підтвердила обставини викладені позивачем у позовній заяві.

З огляду на визнання позову відповідачем, а також, на те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., з яких 50% підлягають поверненню з державного бюджету, з огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним спадковий договір від 02.02.2021 року, зареєстрований в реєстрі за №192 приватним нотаріусом Халявкою Н.М.

Скасувати запис обтяження 40363700 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, внесений 02.02.2021 о 12:53:54 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:56415308 від 02.02.2021 13:11:27.

Повернути позивачу ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 01.11.1996, місце проживання: АДРЕСА_2 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що складає в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок, сплаченого відповідно квитанції 0.0..1 від 22.04.2021 року.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: