Дата документу 01.02.2022 Справа № 331/5799/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/722/22 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Є.У.№ 331/5799/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 р. АТ КБ «Приватбанк» звернулося до районного суду з позовом посилаючись на те, що 12.11.2008 р. між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконав умови договору, станом на 04.10.2018 має заборгованість на суму 104661,80 грн., з яких: 19789,93 гривень заборгованість за тілом кредиту, 42542,27 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом, 42329,60 гривень заборгованість з нарахованої пені, просив суд про задоволення позову.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2019 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 12.11.2008 № б/н в сумі 104 661,80 гривні, з яких: 19 789,93 гривень заборгованість за тілом кредиту, 42 542,27 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом, 42329,60 гривень заборгованість з нарахованої пені, а також судовий збір в сумі 1762,00 гривні.

Ухвалою цього ж суду від 02.09.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення від 05.03.2019 скасовано, справу призначено до розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення задоволено. В порядку повороту виконання рішення стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 12 768, 84 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення сторонами кредитного договору, встановлення кредитного ліміту у розмірі 15 000 грн., отримання позичальником трьох кредитних карток, банком пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені позову, оскільки позивачем були надані належні та допустимі докази на підтвердження укладення кредитного договору, користування відповідачем кредитними коштами та неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом. Рішення суду є таким, що не відповідає нормам закону, висновки, викладені в ньому не відповідають дійсним обставинам, у зв`язку з чим АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Вардзєлова О.В. вказала, що апеляційна скарга є безпідставною та надуманою, її доводи не спростовують правильних висновків суду, просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами1, 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення сторонами кредитного договору, встановлення кредитного ліміту у розмірі 15 000 грн., отримання позичальником трьох кредитних карток, банком пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Встановлено, що 12.11.2008 між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковому рахунку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку(а.с.9).

У заяві-анкеті є відмітка про те, що відповідач згодний з тим, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.10).

Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 5-8) станом на 04.10.2018 ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 110 144,89 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у сумі 19789,93 грн., за відсотками у сумі 42542,27 грн.,за пенею 42329,60 грн. , а також штрафи: 250 грн. (фіксована частина) та 5233,00 грн. (процентна складова).

Згідно довідки про строк дії картки (а.с.169), остання картка, яка була надана ОСОБА_1 16.05.2013, діяла до останнього дня листопада 2016. Інші відомості стосовно строку дії картки в матеріалах справи відсутні.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Тобто, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем (а.с.20) свідчить про те, що сторони погодили, що базова процентна ставка на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік становить 3,0%, а також у разі порушення умов договору, передбачені штрафні санкції у вигляді пені та штрафів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків про відмову у задоволені позову.

Проте, апеляційний суд не може погодитись в повній мірі із наданим банком розрахунком заборгованості з огляду на таке.

Згідно наданого розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 04.10.2018 становить 110 144,89 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у сумі 19789,93 грн., за відсотками у сумі 42542,27 грн.,за пенею 42329,60 грн. , а також штрафи: 250 грн. (фіксована частина) та 5233,00 грн. (процентна складова).

Апеляційний суд погоджується з тим, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 19 789,93 грн., вказані грошові кошти були взяті ОСОБА_1 у кредит проте не повернуті банку вчасно.

Заперечення відповідача проти факту отримання вказаних коштів є неспроможними і спростовуються витягом про рух коштів на його рахунку, відкритому банком за його заявою про приєднання до умов і правил надання банківських послуг.

Доводи відповідача про те, що банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту отримання кредитної картки, строк дії якої скінчився у листопаді 2016 року, з якими погодився суд першої інстанції, є неспроможними, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами.

Із витягу руху коштів за кредитним договором від 08.04.2008 видно, що позичальник користувався кредитними котами як до листопада 2016 року, так і після закінчення строку дії кредитної картки, періодично знімав кошти зі свого рахунку та вносив платежі на погашення кредитної заборгованості, останній із яких було здійснено 27.03.2018 на суму 1 500 грн.

Вказані обставини спростовують доводи відповідача і висновки суду першої інстанції про недоведеність факту отримання позичальником кредитних карток, збільшення кредитного ліміту, пропуску строку позовної давності.

Доводи представника відповідача у суді апеляційної інстанції про те, що останній не користувався кредитними коштами, а зняття готівки і поповнення карткового рахунку здійснювалися невідомими особами, є безпідставними.

Із заявами до КБ «Приватбанк» і до правоохоронних органів про несанкціоноване списання кредитних коштів з карткового рахунку, неправомірне зарахування чужих коштів на свій картковий рахунок позичальник не звертався, а отже відсутні підстави для висновку, що вказані дії були вчинені шахраями, а не відповідачем.

Проте, апеляційний суд не погоджується із наданим Банком розрахунком заборгованості за відсотками.

АТ КБ «Приватбанк» надав до суду першої інстанції розрахунок заборгованості по кредитній лінії, відкритій на ім`я ОСОБА_1 , за період з 12.11.2008 по 04.10.2018.При цьому розмір відсоткової ставки, який вказаний у розрахунку, є мінливим: з 36% річних, до 43,2%.

Довідкою про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником (а.с.20), сторони погодили, що відсоткова ставка за кредитом становить 36% річних, відповідач не був повідомлений про зміну відсоткової ставки на більшу (в матеріалах справи відсутні докази).

Здійснивши розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по процентам, виходячи із погодженої сторонами договору процентної ставки в розмірі 36% річних та строку дії картки (30.11.2016), колегія суддів прийшла до висновку, що заборгованість за нарахованими процентами, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 1 260,30 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом АТ КБ «Приватбанк» змінив процентну ставку до 43,2% з 01.04.2015. Як видно з розрахунку заборгованість за тілом кредиту станом на 01.04.2015 борг становив 2000,00 грн. Виходячи із вихідних даних розрахунок заборгованість за процентами за кредитом виглядає таким чином:

2000,00грн.*36%*609 днів (01.04.2015 по 30.11.2016 (строк дії картки, пролонгація якої не відбулася)/365/100=1201,30 грн.

Заборгованість за процентами станом на 01.04.2015 складала 58,98 грн. Отже сума заборгованості за процентами за період з 12.11.2008 по 30.11.2016 становить 1260,30 грн. (1201,30 грн.+58,98 грн.)

Що стосується стягнення з ОСОБА_1 пені та штрафів, то колегія суддів вважає, що одночасне застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді пені та штрафів є неможливим.

Згідно із положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові В разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням змісту договору та відповідно до статті 549 ЦК України, на думку ВСУ, яка висловлена в постанові від 11.10.2017 в справі № 6-1374цс17, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Виходячи з викладеного та враховуючи принцип співмірності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що стягнення з ОСОБА_1 штрафів в розмірі 250 грн. (фіксована частина) та 1052,5грн. (процентна складова), а всього 1302,50 грн. буде достатнім для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в цій частині.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим на підставі статті 376 ЦПК України в частині відмови стягнення з позичальника заборгованості за простроченими відсотками підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інтонації, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатом розгляду апеляційної скарги позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволені частково, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подачу позову до суду першої інстанції складає 357,58 гривень, за подачу апеляційної скарги - 536,36 грн., а всього 893,95 грн.

Окрім того, колегія суддів враховує той факт, що в матеріалах справи наявний звіт про здійснення відрахування та виплати КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР за змістом якого випливає, що на виконання заочного рішення Жовневого районного сужу м.Запоріжжя від 05.03.2019 у справі № 331/5799/18 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором від 12.11.2008 року № б/н в сумі 104 661,80 гривні, з ОСОБА_1 за період з січня 2020 по серпень 2020 стягнуто 12 768,84 гривень. Тобто вказані грошові кошти вже бути погашені ОСОБА_1 в порядку виконання судового рішення, а тому їх слід враховувати під час визначення суми заборгованості, яка підлягає стягненню.

З урахуванням того, що заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 за кредитним договором від 12.11.2008 року № б/н станом на 04.10.2018 складала 22352,74 грн. та те, що ОСОБА_1 в порядку виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 05.03.2019 у справі № 331/5799/18 було сплачено 12768,84 грн., з ОСОБА_1 слід стягнути за кредитним договором від 12.11.2008 року №б/н суму боргу яка складає 9583,90 гривень.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2021 року у цій справі скасувати та увалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.11.2008 року в сумі 9583,90 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три гривні 90 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (Код , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судовий збір в розмірі 893,95 грн. (вісімсот дев`яносто три гривні 95 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська