Провадження №2/521/1488/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Роїк Д.Я.

за участю секретарів Коновалової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеса звернулася адвокат Терещенко О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Позивач 28.10.2021 року вступив у спадщину за законом та наразі є власником квартири АДРЕСА_1 . Проте під час оформлення спадщини, позивачу стало відомо, що в квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , яка була дружиною попереднього власника квартири ОСОБА_3 . У зв`язку з розірванням шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали мирову угоду щодо поділу майна подружжя, за якою квартира АДРЕСА_1 перейшла в одноособову власність ОСОБА_3 .

Відповідач фактично з кінця 2020 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , проте факт його реєстрації у вказаній квартирі викликає труднощі в оплаті комунальних послуг, які нараховуються за кожну зареєстровану особу в квартирі, та складання договорів, пов`язаних з житловим приміщенням. Відповідач досить довгий час не спробував скористатися вказаним житловим приміщенням, відповідач має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку з вищенаведеним, позивач вважає, що є підстави вважати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 28.01.2022 року.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.

Від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати за відсутності позивача та його представника, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухваленні судом заочного рішення.

Відповідачка про дату, час та місце судового засідання повідомлялася судом належним чином, відзив на позов до суду не надала, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомляла, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №1609, приватним нотаріусом ОМНО Токарською Т.В. та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №281753294 від 28.10.2021 року.

Згідно відомостей №П1-57160-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщення/будинку наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: квартира АДРЕСА_1 ,

Представник позивача стверджує, що ОСОБА_2 не користується спірним житловим приміщенням з кінця 2020 року, з моменту розірвання шлюбу з попереднім власником квартири ОСОБА_4 .

Як вбачається з ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 08.09.2022 року (справа №521/8702/20) про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частини майна набутого за час шлюбу та поділ майна, сторони дійшли згоди, що за ОСОБА_2 визнається право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Ухвала суду набрала законної сили.

Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно із ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У силу ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як чітко регламентує ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідност.405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом та у відповідності дост.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як зазначає ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Як роз`яснює ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці; передачу інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги позивача, визнає відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, так як в судовому засіданні встановлено, що відповідачка понад один рік не проживає на спірній житловій площі.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у вигляді квартири за адресою квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 908,00 гривень.

Керуючисьст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 281, 282, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Орловіч Небойша суму 908,00 грн. в рахунок сплаченого судового збору.

Встановити порядок виконання рішення суду, яке після набрання ним законної сили, буде підставою для зняттяОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстраційного обліку за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Роїк Д.Я.

26.04.22