Справа № 202/7880/20
Провадження № 2/202/132/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 січня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Бєсєди Г.В.

за участю секретаря - Голобородько О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовними вимогами до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

В обґрунтування ОСОБА_1 зазначив, що він є власником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , іншим співвласником є його тітка - ОСОБА_3 , якій належить 2/3 частини зазначеної квартири. ОСОБА_3 проживає в спірній квартирі разом з сином та чинить йому перешкоди в користуванні квартирою, не надає ключі від квартири та обмежує його права як власника зазначеного майна. Наголошував, що квартира є трьохкімнатною та кімнати в квартирі ізольовані. Просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом його вселення, зобов`язати ОСОБА_2 надати дублікати ключів та усунути перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_4 , як його законному представнику.

ОСОБА_2 звернулася з зустрічною позовною заявою в якій зазначила, що її відносини з позивачем та його матір`ю є конфліктними, вона хоче купити у ОСОБА_1 частину спірної квартири, однак вони не можуть дійти згоди щодо її вартості. Наголошувала, що спільне володіння і користування квартирою є неможливим, вона та позивач не є родиною, вона проживає в квартирі з неповнолітньою дитиною, а тому їх спільне проживання з племінником ОСОБА_1 є неможливим. Звертала увагу суду, що ні позивач ні його мати ніколи не проживали в спірній квартирі та не були там зареєстровані, а тому припинення права власності позивача на частку квартири не завдасть йому істотної шкоди. Просила суд припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з виплатою йому 1/3 частини вартості квартири, яка складає 190 294, 25 грн., та визнати за нею право власності на зазначену частку.

Позивач надав відзив на зустрічний позов в якому зазначив, що він не є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 де наразі проживає разом з матір`ю в одній кімнаті, в інших кімнатах проживає його тітка та сім`я тітки. У ОСОБА_1 відсутнє інше житло, а тому припинення права власності на 1/3 частини вартості квартири за адресою: АДРЕСА_1 завдасть істотної шкоди його правам.

ОСОБА_2 надала відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву в якій наголошувала, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 проживає лише позивач ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_4 , а надані позивачем довідка щодо фактичного проживання та акт обстеження умов проживання не є належними доказами. Наголошувала, що за запропоновану нею компенсацію можливо купити кімнату в гуртожитку, що за своєю суттю буде відповідати умовам у разі їх спільного проживання у спірній квартирі.

ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити.

ОСОБА_2 зустрічний позов підтримала та просила задовольнити. В задоволенні позовний вимог ОСОБА_1 просила відмовити.

В якості свідка в судовому засіданні було допита ОСОБА_4 яка повідомила суду, що ОСОБА_3 проживає в спірній квартирі разом з сином та чинить ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою, не надає ключі від квартири та обмежує його права як власника зазначеного майна.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 269 від 11.02.2019 року ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником 2/3 частини квартири є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 15.10.2007 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 1875 від 14.11.2017 року.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов`язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17, провадження № 61-42000св18).

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не має у власності іншого належного житла, окрім 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 фактично не проживає у належній йому на праві власності частині спірної квартири.

Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо порушення його прав власника та усунення перешкод у користуванні квартирою, які чинить ОСОБА_2 .

Згідно технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 квартира є трикімнатною, житлова площа - 44,3 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 12,5 кв.м., 2-а кімната - 18,1 кв.м., 3-а кімната - 13,7 кв.м., кухня - 7,6 кв.м., вбиральня - 1,1кв.м., ванна кімната - 2,1 кв.м., коридор 5,1 кв.м., вбудованих шаф - 0,4 кв.м., квартира обладнана балконом та лоджією. Загальна площа квартири - 63,3 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані.

ОСОБА_2 не надала суду доказів неможливості спільного користування спірною квартирою та доказів того, що припинення права позивача на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника.

Варто зазначити, що ОСОБА_1 отримавши розмір компенсації за свою частку спірної квартири, не зможе набути у власність інше нерухоме майно.

Оскільки ОСОБА_1 належить на праві власності 1/3 частина спірної квартири на останньому чиняться перешкоди щодо користування належним йому майном, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шляхом вселення та зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 дублікати ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1 та дублікати ключів від двері перегородки на сходовому майданчику та домофону під`їзду де розташована квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 зверталась до суду з позовом в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 набув повноліття, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_4 , як законному представнику ОСОБА_1 , у вільному доступі до квартири АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню.

Суд вважає, що відсутні визначені у статті 365 ЦК України підстави для припинення права власності позивача на частку у спірній квартирі, оскільки таке припинення права спільної часткової власності завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 , а отже буде порушений принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, а тому в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 76-78, 81, 95, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення.

Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 дублікати ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1 та дублікати ключів від двері перегородки на сходовому майданчику та домофону під`їзду де розташована квартира АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності та визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення суду складено 24 січня 2022 року.

Суддя: Г.В. Бєсєда