Справа № 740/6448/21
Провадження № 2/740/236/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2022 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

у складі: головуючої - судді Ковальової Т.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Дьоміної Н.А.,

з участю:позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Луєнка Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут» про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив та в якому просить стягнути з відповідача на його користь недоплачену заробітну плату у сумі 172 336,51 грн, а саме: за період з 01.01.2010 по 31.08.2010 - 2311,95 грн, з 01.09.2010 по 31.08.2011 - 3758,25 грн, з 01.09.2011 по 31.08.2012 - 13497,72 грн, з 01.09.2012 по 31.08.2013 - 41688,53 грн, з 01.09.2013 по 31.08.2014 - 29158,80 грн, з 01.09.2016 по 31.08.2017 - 32666,84 грн, з 01.09.2017 по 31.08.2018 - 26215,60 грн, з 01.09.2019 по 30.09.2019 - 10166,50 грн, з 01.10.2019 по 03.10.2019 - 1192,20 грн, з 01.09.2018 по 31.08.2019 - 11680,13 грн.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що у період з 31 серпня 2001 року по 03 жовтня 2019 року він перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом НУБіП України «Ніжинський агротехнічний інститут». Дослідивши нарахування та виплати заробітної плати, розпочинаючи з 2014 - 2015 навчального року по 2018 - 2019 року, він виявив суттєві порушення трудового законодавства в оплаті його праці.

На його думку, нарахування та виплата заробітної плати, розпочинаючи з 2009-2010 по 2013-2014 навчальні роки здійснювалася з порушенням трудового законодавства.

Так, після закінчення навчання у докторантурі 29.12.2009 згідно наказу №629-К від 30.12.2009 він був прийнятий на повну ставку на посаду доцента кафедри менеджменту. З цього часу відповідач допустив порушення у нарахуванні заробітної плати. Тарифна ставка ЄТС за 19 розрядом з 01.01.2010 по 31.03.2010 складала 1898. Посадовий оклад з урахуванням доплати 45% (15% кандидат наук, 10% доцент, 20% вислуга років) складав 2752,10 грн. Такою ж була і отримана заробітна плата - 2752,10 грн

У свою чергу, штатний розпис відповідача з 01.01.2010 передбачає доплату за вчене звання доцента у розмірі 25%, тому вона стосується і його також. За таких умов, до посадового окладу мала б здійснюватися доплата за вчене звання доцента саме 25%, а загалом з усіма доплатами - 60%. У такому випадку посадовий оклад за вказаний період мав складати 3036,80 грн (1898 грн+60%=3036 грн). Недоплачена заробітна плата за місяць становить 284,70 грн, а за три місяці - 854,10 грн.

З 01.04.2010 по 30.06.2010 тарифна ставка ЄТС складала 1939 грн, посадовий оклад з доплатою 45% - 2811,55 грн, а посадовий оклад з доплатою 60% мав би становити 3102,40 грн, тому недоплачена заробітна плата за місяць становить 290,85 грн, за три місяці - 872,55 грн.

З 01.07.2010 по 31.08.2010 тарифна ставка ЄТС зросла до 1949 грн, посадовий оклад з доплатою 45% складав 2826,05 грн. Посадовий оклад з доплатою 60% складає 3118,40 грн, тобто недоплачена сума за місяць складає 292,35 грн, за два місяці - 584,70 грн.

Таке порушення у нарахуванні заробітної плати через недотримання затвердженого штатного розпису відбувалося і у наступному 2010-2011 навчальному році. Відповідно до наданої архівної довідки його навантаження у цьому році складало 882,2 год, тобто 0,98 ставки. Повна ставка для НПП у навчальному закладі складала 900 год, тобто він працював практично на повну ставку. Всього за 2010-2011 навчальний рік відповідачем не доплачено йому 3758,25 грн згідно його розрахунку.

У 2011-2012 навчальному році відповідач у порушення ст.9, ч.3 ст.32, ч.4 ст.97, ст.103 КЗпП України, ст.43 Конституції України, ст.22 Закону України «Про оплату праці» зменшив його навчальне навантаження, як науково-педагогічного працівника, з 1,0 ставки до 0,87 ставки, що потягло за собою незаконне зменшення заробітної плати. Крім того, у цьому ж навчальному році рівень доплати за вчене звання доцента у нього складав 10%, що також протирічить штатному розпису навчального закладу на цей навчальний рік - 25%.

Згідно його розрахунку недоплачена заробітна плата за 2011-2012 навчальний рік становить 13497,72 грн, за 2012-2013 навчальний рік - 41688,53 грн, за 2013-2014 навчальний рік - 29158,80 грн.

Зазначає, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.05.2019 у справі №740/2871/18, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 11.09.2019, було визнано незаконною недовиплату йому заробітної плати Національним університетом біоресурсів і природокористування України, що полягає у встановленні навчального навантаження на одну ставку як науково-педагогічного працівника понад 600 годин на навчальний рік, а саме в 2015-2016 - 700 годин, 2016-2017 - 800 годин, 2017-2018 - 730 годин, що потягло невірне вирахування ставки викладача в порушення ч.2 ст. 56 Закону України "Про вищу освіту" та у зменшенні доплати за вчене звання доцента з 25 % до 10 % в порушення ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту".

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, якою змінено рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2021 року, встановлено відповідний до закону рівень його заробітної плати протягом кожного із вказаних років з розрахунку навантаження 600 годин на навчальний рік, проведено донарахування заробітної плати до однієї ставки та стягнуто з відповідача відповідне донарахування. Вирішено питання про повне стягнення недоплаченої зарплати за 2015-2016 навчальний рік. У той же час, не розглядалося питання про стягнення недоплаченої заробітної плати через незаконне збільшення навантаження понад 600 годин протягом 2016-2017 та 2017-2018 навчальні роки.

Так, у 2016-2017 навчальному році відповідач незаконно збільшив навантаження до 800 годин при встановлених законом 600 годин. Отже, фактично він відпрацював 1,33 ставки (800 год:600 год=1,33 ставки).

З 01.09.2016 по 30.11.2016 року посадовий оклад за 19 тарифним розрядом складав 4053 грн. З урахуванням передбаченої чинним законодавством доплати за наукову ступінь кандидата наук - 15%, за вчене звання доцента - 25%, за вислугу років -20% заробітна плата за місяць складала 6484,80 грн, а мала складати 8624,78 грн (4053*1,33+60%=8624,78), отже недоплата за місяць склала 2139,98 грн (8624,78-6484,80). За період з 01.12.2016 по 31.12.2016 недоплата складає 2410,85 грн (посадовий оклад 4566 грн). З 01.01.2017 по 31.08.2017 - 11556,88 грн (посадовий оклад 5472 грн).

З 01.05.2017 по 31.08.2017 тарифна ставка ЄТС становила 5472 грн з доплатою 70% (25% доктор наук, 25% доцент, 20% вислуга років) складала 9302,4 грн, 1,33 посадового окладу склало 12372,19 грн. Недоплачена зарплата за чотири місяці становить 12279,16 грн. Всього через надмірне збільшення навантаження НПП у 2016-2017 навчальному році до 800 годин стягненню підлягає сума 32 666,84 грн.

У 2017-2018 навчальному році відповідач протиправно встановив індивідуальне навчальне навантаження 730 годин з урахуванням визначеного законом 600 годин і це складає 1,22 ставки (730 год:600 год=1,22 ставки).

З 01.09.2017 по 31.12.2017 тарифна ставка ЄТС за 19 тарифним розрядом становила 5472 грн з доплатою 70% (25% доктор наук, 25% доцент, 20% вислуга років) складала 9302,40 грн, 1,22 посадового окладу склало 11 348,90 грн (9302,4 грн х 1,22=11348,90 грн). Недоплачена зарплата за чотири місяці становить 8186,40 грн.

З 01.01.2018 по 31.08.2019 посадовий оклад за 19 тарифним розрядом складав 6026 грн., доплатою 70% - 10244,20 грн, 1,22 посадового окладу - 12 497,90 грн. Недоплачена зарплата за вісім місяців становить 18029,60 грн. Всього через надмірне збільшення навантаження НПП у 2017-2018 навчальному році до 730 годин стягненню підлягає сума 26215,60 грн.

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10.02.2020 у спарві № 740/2871/18, яке змінено постановою Чернігівського апеляційного суду від 14.07.2020, визнано незаконною недовиплату заробітної плати Національним університетом біоресурсів і природокористування України, що полягає у зменшення навантаження викладача протягом 2016-2017 навчального року з 1,0 ставки до 0,75 ставки, протягом 2017-2018 навчального року до 0,5 ставки, протягом 2018-2019 навчального року - до 0,24 ставки, та повернуто повне навантаження.

Проте, відповідач продовжив свої неправомірні дії у наступному 2019-2020 навчальному році. Під час розгляду справи суд не зміг встановити ставку кафедри, відповідно до якої йому була нарахована заробітна плата у вересні та жовтні 2019 року та відповідно її розмір.

Так, тарифна ставка за 19 розрядом станом на 01.09.2019 року становила 7292 грн. Відповідно до розрахункових листів посадовий оклад включає доплату 70% та становить 12398,10 грн. Станом на 20.09.2019 йому не було повідомлено про рівень його навчального навантаження, у свою чергу, робота здійснювалася таким чином: у розклад ставилася одна пара на тиждень і вся інформація. Заробітна плата за цей місяць нараховувалася за рівня ставки кафедри 1312,70 грн (787,61 грн+525,07 грн=1312,70 грн). За цих умов, недоплачена заробітна плата за вересень 2019 року, яка підлягає стягненню, складає 10166,50 грн (12398,10 грн-2231,60 грн=10166,50 грн).

У жовтні 2019 року, до звільнення, він відпрацював три дні. Тарифна ставка складала 729 грн, посадовий оклад з доплатою 70% складав 12398,10 грн (7292 грн+70%=12398,10 грн), що є за 23 робочих дні. За 1 робочий день -516,6 грн, а за три - 1549,80 грн. Ставка кафедри складала 210,37 грн, ставка кафедри з доплатою 70% - 357,60 грн (210,27 грн+70%=357,60 грн. Недоплачена зарплата складає 1192,20 грн (1549,80 грн-357,60 грн=1192,20 грн).

Також вважає, що з відповідача слід стягнути вихідну допомогу у результаті подання заяви про звільнення у розмірі середньомісячного заробітку.

Згідно з наказом відповідача від 31 серпня 2017 року № 166 «К» йому продовжено строк трудового договору на посаді доцента кафедри аграрної економіки як такому, що обраний за конкурсом на п`ять років, - по 31 серпня 2022 року з оплатою праці за 19-м тарифним розрядом у розмірі посадового окладу згідно зі штатним розписом (5472,00 грн на місяць) відповідно до розподілу ставок за рахунок коштів загального та спеціального фондів.

У зв`язку з неодноразовими порушеннями відповідачем трудового законодавства він був вимушений написати заяву на звільнення. Згідно наказу №160-К від 01.10.2019 його було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП. У п.2 наказу зазначено: бухгалтерії інституту виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку тривалістю 6 календарних днів за період роботи з 01.09.2019 по 03.10.2019.

Відповідач трактував його заяву як таку, згідно якої він просить звільнити з роботи за власним бажанням. У той же час, відповідач постійно принижував та знецінював його як працівника, порушуючи трудове законодавство, спонукаючи до звільнення.

Так, у попередженні від 11.06.2019 №01-09/255, яке порушувало ст.9, 32, 42 КЗпП України, висновки Верховного Суду України у постанові від 19.08.2020 справа №334/4326/17 зазначено, що у разі відмови від роботи в нових умовах трудовий договір буде припинено за п.6 ст.36 КзпП України з виплатою згідно ст.44 КзпП України вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.

Відповідач, відмовившись від такого припису, видав наказ на його звільнення за ст.38 КЗпП. Посилаючись на висновки Верховного Суду в постанові від 19.08.200 у справі № 334/4326/17 зазначає, що перевагу на залишення на роботі мають працівники, які мають більш високу кваліфікацію та продуктивність праці. Профспілковий комітет не врахував таких обставин, не врахував його високу кваліфікацію (доктор наук з 2017 року, доцент, ст. науковий співробітник) і продуктивність його праці (наукові винаходи та досягнення) та надав відповідний дозвіл відповідачу.

Відповідач неправильно звільнив його з роботи, тим самим позбавив його права на вихідну допомогу. Так, у попередженнях відповідача про зміну істотних умов праці зазначено, що у разі незгоди з новими умовами та відмови від роботи трудовий договір буде припинено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги. У своїй заяві на звільнення він зазначив, що йому не повідомлено про рівень його навантаження, чим порушено умови трудового договору, у зв`язку з чим він припиняє свої трудові стосунки з установою і просить звільнити його з роботи з 24.09.2019. Таким чином підставою для звільнення мала бути ст. 36 КЗпП України із застосуванням ст. 44 цього кодексу, а не ст. 38 КЗпП України про звільнення за власним бажанням, як зазначив відповідач у наказі про звільнення. Він вважає, що така вихідна допомога має бути стягнута з відповідача і за його розрахунками вона складає 11680 грн.

Тарифна ставка за 19 розрядом з 01.09.2018 по 31.12.2018 складала 6026 грн, з урахуванням доплати 70% посадовий оклад складав 10244,20 грн (6026 грн+70%=10244,20 грн) за місяць, за чотири місяці - 40976,80 грн.

У період з 01.01.2019 по 31.08.2019 тарифна ставка складала 7293 грн, з урахуванням доплати 70% посадовий оклад складав 12398,10 грн (7293 грн+70%=12398,10 грн) за місяць, за вісім місяців - 99184,80 грн. За рік це складе 140161,60 грн. Середньомісячна зарплата з 01.09.2018 по 31.08.2019, яка підлягає стягненню, складає 11680,13 грн (140161,60:12=11680,13).

Ухвалою від 29 листопада 2022 року суд постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від представника відповідача - адвоката Луєнка Ю.В. надійшов відзив, у якому позовні вимоги відповідач визнає частково у сумі 6192,47 грн недовиплаченої заробітної плати у зв`язку з неправомірним зменшенням навчального навантаження та ставки до 0,86 % за період з 01.09.2011 по 31.08.2012.

В іншій частині заявлених вимог відповідач позов не визнає та, зокрема, зазначає, що позивач заявляє вимогу про стягнення недоплаченої, на його думку, заробітної плати у вигляді надбавки за вчене звання доцента у розмірі 15% за період з 01.01.2010 по 31.08.2014, вважаючи, що у вказаний період він мав одержувати надбавку у розмірі 25% до посадового окладу.

Згідно ч.2 ст.59 ЗУ «Про вищу освіту» №1556-VІІ від 01.07.2017 передбачено, що науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професора - 33 відсотки посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір доплат за рахунок власних надходжень.

Однак, вказаний Закон набрав чинності з 06.09.2014, крім абзацу 3 ч.2 ст.56 цього Закону, який набрав чинності з 01.09.2015, та ч.7 ст.44 та ч.4 ст.72 цього Закону, які набрали чинності з 01.01.2016. До цього спірні правовідносини були врегульовані ЗУ «Про вищу освіту» №2984-ІІІ від 17.01.2002, який не містив імперативної вказівки про безальтернативний розмір доплат за науковий ступінь та вчене звання.

Щодо вимог позивача про стягнення недоплаченої заробітної плати у зв`язку з необґрунтованою зміною відповідачем навантаження позивача по відношенню до встановленого вимогами нормативно-правових актів за періоди з 01.10.2011 по 31.08.2012 та з 01.09.2016 по 03.10.2019 зазначає, що вказані вимоги вже були предметом спору в судах та з приводу цього прийняті рішення, а тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Вимогу про стягнення недоплаченої заробітної плати у зв`язку зі зміною навантаження позивача по відношенню до встановленого вимогами нормативно-правових актів за період з 01.10.2011 по 21.08.2012 визнає в сумі 6192,47 грн, надавши свій розрахунок, але вважає не можуть бути стягнуті з відокремленого підрозділу НУБіП України «Ніжинський агротехнічний інститут», оскільки останній не є самостійною юридичною особою, а стороною у суді може бути лише з питань своєї діяльності від імені Національного університету біоресурсів і природокористування України.

28 січня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій він заперечує щодо наведених відповідачем обставин та правових підстав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов за викладених у ньому обставин.

Представник відповідача - адвокат Луєнко Ю.В. у судовому засіданні просив відмовити у позові у зв*язку з тим, щовідокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут» не є належним відповідачем.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом НУБіП України «Ніжинський агротехнічний інститут» з 2001 року, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 .

Наказом №629-К від 30.12.2009 був прийнятий на роботу на посаду доцента кафедри менеджменту.

Наказом відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут» від 31.08.2017 продовжено строк трудового договору ОСОБА_1 , як такому, що обраний за конкурсом на посаду доцента кафедри аграрної економіки строком на п`ять років по 31.08.2022 з оплатою праці за 19 тарифним розрядом в розмірі посадового окладу згідно з штатним розписом (5472 грн на місяць) відповідно до розподілу ставок за рахунок коштів загального та спеціального фондів.

Згідно наказів Ніжинського агротехнічного інституту за період з 2009 по 2013 роки з 01 вересня поточного року встановлено доплати за науковий ступінь та вчене звання у відсотках до посадового окладу науково-педагогічним працівникам, зокрема ОСОБА_1 15% - доплата за наукову ступінь, 10% за вчене звання (а.с.122-136).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.05.2019 у справі № 740/2871/18 визнано незаконною недовиплату заробітної плати Національним університетом біоресурсів і природокористування України ОСОБА_1 , що полягає: у встановленні навчального навантаження на одну ставку як науково-педагогічного працівника понад 600 годин на навчальний рік, а саме: в 2015 2016 навчальному році 700 годин, 2016 2017 навчальному році 800 годин, 2017 2018 навчальному році 730 годин, що потягло неправильне вирахування ставки викладача, на порушення ч. 2 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту»; у зменшенні доплати за вчене звання доцента з 25 % до 10 % на порушення ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту».

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10.02.2020, зокрема, визнано незаконною недовиплату заробітної плати Національним університетом біоресурсів і природокористування України ОСОБА_1 , що полягає: у зменшенні навантаження викладача протягом 2016 2017 навчального року з 1,0 ставки до 0,75 ставки, протягом 2017 2018 навчального року до 0,5 ставки, протягом 2018 2019 навчального року до 0,24 ставки, та ухвалено повернути повне навантаження. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 14.07.2020 додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10.02.2020 змінено, шляхом виключення із мотивувальної частини абзаци 13 -15, а з резолютивної частини абзац 3, про розгляд судом позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконною недовиплату заробітної плати через зміну істотних умов праці у зв`язку зі зменшення доплати за вчене звання доцента з 25 % до 10 % в порушення ч.2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту". Підставою для зміни стало те, що дані вимоги були розглянуті та задоволені основним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.05.2019.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2021 року справа №740/3363/20 позов ОСОБА_1 до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут» про стягнення заборгованості із заробітної плати задоволено частково. Стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 73 185 грн 07 коп., а в дохід держави - 729 грн судового збору. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення недонарахованої заробітної плати за період 2014-2015, 2018-2019 навчальні роки скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. У частині вимог про стягнення заробітної плати за період з 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018 навчальні роки та вересень 2019 року змінено, викладено мотивувальну частину судового рішення у редакції цієї постанови. Збільшено суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 з 73 185,047 грн до 238 128,89 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями частини 1 ст.4, ст.12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`заних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.51 ЦПК України залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише за клопотанням самого позивача

Частиною першою та другою статті 51 ЦПК України визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише за клопотанням самого позивача.

Відповідач є обов*язковим учасником цивільного процесу-його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість. Саме сторони є суб*єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову-обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, за захистом своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом. Правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Судом встановлено, що позивач попередньо звертався з приводу недоплаченої заробітної плати до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут».

З даним позовом позивач звернувся до суду 15 листопада 2021 року, де відповідачем вказав відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут». Саме з таким відповідачем визначився позивач, пред`являючи даний позов.

Відповідно до п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» рекомендовано судам враховувати, що згідно ст.21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є юридична особа (підприємство, організація).

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України у пункті 1.7 постанови № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року, відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", Про акціонерні товариства", Про банки і банківську діяльність" юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відокремлений підрозділ НУБіП України «Ніжинський агротехнічний інститут» не має статусу юридичної особи, позивачем заявлено вимоги до ВП НУБіП України «Ніжинський агротехнічний інститут», який є неналежним відповідачем.

Однак, позивач у судовому засіданні про заміну первісного відповідача або ж про залучення до участі у справі у якості співвідповідача Національний університет біоресурсів і природокористування України не заявляв, хоча на це звертав увагу представник відповідача - адвокат Луєнко Ю.В. у відзиві на позовну заяву.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі, тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 провадження № 61-16459сво20).

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Отже, нормами ЦПК України передбачено, що лише за клопотанням позивача суд може залучити до розгляду справи у разі неналежного відповідача співвідповідача.

При розгляді справи позивачем не було заявлено клопотання про залучення до справи співвідповідача.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 459/258/18, Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 457/683/15, Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2019 року у справі № 189/763/16-ц Верховний Суд виклав висновки, що наслідком пред`явлення позову до філії, яка не є юридичною особою, є відмова у задоволенні позову з підстав неналежного складу осіб.

Таким чином, враховуючи, що позивачем було пред`явлено позов до неналежного відповідача та в ході розгляду справи клопотань щодо залучення співвідповідача позивачем заявлено не було, суд приходить до висновку про відмову у позові.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Оскільки залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача відповідно до ст.51 ЦПК України можливі лише за клопотанням самого позивача, який таке клопотання не заявив, вважаючи саме відокремлений підрозділ НУБіП України «Ніжинський агротехнічний інститут» належним відповідачем, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Доводи позивача ОСОБА_1 щодо обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставин по суті спору не підлягають перевірці судом за наявності процесуальних порушень та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.3, 36, 38, 44 КЗпП України, ЗУ «Про вищу освіту», ст.4, 12, 13, 51, 263-265 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Ніжинський агротехнічний інститут» про стягнення недоплаченої заробітної плати у сумі 172 336,51 грн відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 16 серпня 2022 року.

Головуюча суддя Т. Г. Ковальова