Провадження № 2/679/52/2022
Справа № 679/1276/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стасюка Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої О.В..

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2021 року представник позивача - адвокат Орловська В.А. звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про про стягнення боргу.

В обґрунтування позову посилається на те, що 04.06.2021 року, в місті Києві, між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 , було укладено письмовий договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 3840 гривень, які зобов`язався повернути в строк до 07.06.2021року, про що свідчить розписка від 04.06.2021 року.

Отримання грошових коштів відповідачем підтверджується розпискою, яку відповідач склав власноруч, без жодного фізичного та психологічного тиску на нього, про що є відповідний запис в ній.

Однак, станом на 04.10.2021 року відповідач не повернув позивачу взяті в борг грошові кошти в розмірі 3840 гривень, уникає зустрічі, не відповідає на телефонні дзвінки та не виконує свої зобов`язання за договором позики.

Оскільки, відповідач взяті на себе зобов`язання починаючи з 08.06.2021 року по 04.10.2021 року не виконав, грошові кошти не повернув, він зобов`язаний відшкодувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент простроченн за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу, суму річних, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України визначаю в розмірі 365%, суму інфляційних, відповідно до законодавства України.

Відповідно до деталізованого розрахунку штрафних санкцій, відповідач зобов`язаний відшкодувати:

загальна сума пені за весь період заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ складає - 198,21 гривень;

365% річних - 4569,60 гривень, а всього: 4767,81гривень.

Крім того, відповідно до договору позики (укладеного у вигляді розписки), у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, додатково відповідач ОСОБА_2 зобов`язуюється сплатити штраф в десятикратному розміру від суми боргу. Зокрема, прострочення суми боргу складає 2 місяці, штраф за прострочення повернення коштів складає - 76800,00 гривень (3840 * 10*2).

На підставі наведених обставин представник позивача проси суд стягнути з відповідача 3840 гривень боргу за договором позики від 04.06.2021 року, загальну суму пені за весь період заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 198,21 гривень, 365% річних - 4569,60 гривень, штраф за прострочення повернення коштів в сумі 76800 гривень та понесені судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу в сумі 3000 гривень та судовий збір - 908 гривень.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19.10.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачу, що він має право подати до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін протягом п`яти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відзив на позов і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження.

Відповідачу надсилалися судова повістка про виклик до суду, ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою за місцем його проживання: АДРЕСА_1 . 23.02.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 отримав повістку про виклик до суду, ухвалу про відкриття провадження разом з позовною заявою, про що свідчить розписка про виклик до суду. Однак, у визначені судом дату та час в судове засідання на розгляд справи відповідач та його представник не з`явилися, своїх заперечень або відзиву на позов до суду не надали, про причини неявки в судове засідання суду не повідомили.

14.02.2022 року представник позивача - ОСОБА_4 підтримала вимоги позову та просила їх задовольнити, а також, при винесенні рішення врахувати зобов`язання відповідача ОСОБА_2 відповідно до оригіналу розписки від 04.06.2021 року долученої до матеріалів справи.

30.05.2022 року позивач та його представник в судове засідання не з`явилися.

30.05.2022 року на адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якої останній просить зупинити провадження по справі у зв`язку із його перебуванням на службі в ЗСУ у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Однак, будь яких доказів, які підтверджують дану обставину ОСОБА_2 не надав.

Розгляд даної справи розпочато 19.10.2021 року, отже протягом тривалого часу судом була надана можливість реалізації учасниками справи прав, передбачених ЦПК України. Від сторони відповідача будь-яких заяв по суті позову не надходило.

В той же час, в даному випадку підстави для відкладення розгляду справи чи оголошення перерви у судовому засіданні, визначені статтями 223, 240 ЦПК України, відсутні.

З огляду на те, що розгляд даної справи неодноразово відкладався, у зв`язку з неявкою відповідача та його представника у судові засідання, а також враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної цивільного процесу, суд вважає, що судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за відсутності відповідача та його представника.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Положеннями ст.4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що 04.06.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, на підтвердження даного договору відповідач написав розписку про отримання від позивача грошових коштів у сумі 3840 гривень, натомість відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти у строк до 07.06.2021 року.

Судом було досліджено оригінал розписки від 04.06.2021 року.

Однак, в зазначений у розписці термін ОСОБА_2 кошти позивачу не повернув.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до положень ст.1047 ЦК Україниза договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковимабо безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другійстатті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК Українивизначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст.205 ЦК Українисторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання; відповідних правових наслідків.

Згідно із ч.1 ст.206 ЦК Україниусно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За ст.208 ЦК Україниу письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб міжсобою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ст.1047 ЦК Українидоговір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розпискапро отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики, а отже позовні вимоги про стягнення суми основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, з метою захисту прав позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором позики у сумі, визначеній договором, а саме, 3840 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч.1, 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи той факт, що з моменту настання строку виконання грошового зобов`язання минув тривалий час, а відповідач продовжував користуватись отриманими у позику грошовими коштами, то позивач вважає за необхідним нарахувати 365% річних на суму боргу, суму інфляційних.

Відповідно до деталізованого розрахунку штрафних санкцій, загальна сума пені за весь період заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ складає - 198,21 гривень, 365% річних - 4569,60 гривень, а всього: 4767,81 гривень.

Відповідно до умов договору позики, у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних дні, відповідач додатково зобов`язуюється сплатити штраф в десятикратному розміру від суми боргу. Штраф, у зазначеному розмірі відповідач зобов`язався сплачувати, за кожні прострочені 30 календарних днів.

З наведеного вбачається, що прострочення складає 2 місяці, штраф за прострочення повернення коштів складає - 76800 гривень = (3840*10*2).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивач є обґрунтованими, тому позовна заява підлягає задоволенню в межах заявлених у ній вимог.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 908 гривень судового збору, сума якого підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги від 12.02.2021 року.

Однак, заявником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати позивачем ОСОБА_1 коштів в розмірі 3000 гривень, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку.

Відповідно до частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Орловській В.А. у стягненні витрат на професійну правову допомогу в розмірі 3000 гривень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.524- 526, 530, 533, 625, 1046 - 1050 ЦК України, ст.ст.12, 13, 18, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 04.06.2021 року у розмірі 3840 гривень, пеню за весь період заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 198,21 гривень, 365% річних - 4569,60 гривень, штраф за прострочення повернення коштів - 76800 гривень, а всього: 85407 (вісімдесят п`ять тисяч чотириста сім) гривень 81 копійку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 гривень судового збору.

В задоволені вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Повний текст рішення суду складено 30.05.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Р.М. Стасюк