Справа № 307/4271/21
Провадження № 2/307/1091/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., секретар судового засідання Цех Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюб між нею та відповідачем було укладено 29 січня 2002 року та зареєстровано виконкомом Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, України, за актовим записом № 7. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вже повнолітня та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Відповідач виїжджає на сезонні роботи в Чеську Республіку, де отримує не офіційні заробітки близько 1500-2000 доларів США в місяць, і оскільки він працює неофіційно, то надати суду офіційну інформацію про його доходи вона не може, а сам він приховує від неї їх розмір. Стан здоров`я відповідача задовільний, він молодий за віком, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому, вважає, що він спроможний і зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 3000 гривень на утримання сина ОСОБА_2 . Вона власного житла не має проживає у будинку матері, сама ніде не працює, так як веде догляд за малолітнім сином, інколи виїжджає на сезонні роботи, і їй самій важко утримувати сина та створити для нього нормальні умови для його духовного та фізичного розвитку. Враховуючи викладене, просить стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, починаючи з часу подачі заяви і до досягнення ним повноліття.

17 грудня 2021 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просила справу слухати без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, по дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходилою.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який укладено 29 січня 2002 року та зареєстровано виконкомом Нересницької сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області, за актовим записом № 7(а.с.6).

Від даного шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вже є повнолітньою та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , значиться відповідач (а.с.7-8).

Згідно з актом обстеження дворогосподарства, складеного депутатом Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 24 листопада 2021 року, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , в дворогосподарстві своєї матері, в якому знаходяться два будинки: в одному мешкає позивачка з сім`єю, в іншому - її мати. Позивачка має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_2 , 2013 р.н. Будинок знаходиться в доброму стані. Є всі умови для проживання та виховання дітей: жилі кімнати, душова кімната. У дитини є все необхідне для її розвитку. Чоловік ОСОБА_2 , 1979 р.н., виїжджає на заробітки в Чеську Республіку, останнім часом між ними з позивачкою постійно виникають сварки та вони припинили проживати як сім`я (а.с.9).

Відповідно до довідки № 1209 від 24 листопада 2021 року виданої Нересницькою сільською радою Тячівського району Закарпатської області, встановлено, що на утриманні позивачки ОСОБА_1 , знаходиться малолітня дитина ОСОБА_2 , 2013 р.н. (а.с.10).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України та є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Статтею 180 СК України, встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, як це передбачено ч. 1 ст. 184 СК України.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 8 ч. 1 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Також, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно до ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан відповідача, який є молодим та працездатним за віком, а тому відповідно може виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини, однак при цьому зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів про рівень його доходів, стану здоров`я, наявність на його утриманні інших осіб, непрацездатність, тощо.

Крім того, позивачкою не доведено належними доказами розмір фактичних витрат, які позивачка несе на утримання дітини та відповідно, обґрунтованість заявленого нею до стягнення розміру аліментів.

Таким чином, враховуючи всі наведені обставини, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також положення ст. 180 СК України проте, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання сина, в розмірі 1700 гривень, щомісячно, починаючи з 25 листопада 2021 року, і до його повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки позивачка, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Керуючись ст. 258-259, 263-265, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, щомісячно, починаючи з 25 листопада 2021 року, і до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: М.Д.Стецюк