РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 565/1392/20

Провадження № 22-ц/4815/781/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Енергетик",

відповідач ОСОБА_1 , державний реєстратор Виконавчого комітету Вараської міської ради Овечко Ірини Михайлівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Енергетик" на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 лютого 2022 року (ухвалене у складі судді Зейкана І.Ю.) у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Енергетик" до ОСОБА_1 , державного реєстратора Виконавчого комітету Вараської міської ради Овечко Ірини Михайлівни про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року Обслуговуючий кооператив «ЖБК Енергетик» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Овечко І.М., яким, з урахуванням уточнень, просив: скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Овечко І.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 34528467 від 30.03.2017 року 08:44:44, за яким було зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; припинити право власності ОСОБА_1 на однокімнатну квартиру, загальною площею 46,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 107, номер запису про право власності: 19714364.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОК «ЖБК Енергетик» стало відомо, що 27.03.2017 року державним реєстратором Овечко І.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 34528467, за яким було зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Вважає, що вказана державна реєстрація права власності здійснена з порушенням вимог ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, державному реєстратору не подано усіх документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття права власності відповідачем на квартиру. Стверджує, що відповідачем ОСОБА_1 , всупереч вимог п. 41, 77, 80 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою від 25.12.2005 року № 1127, державному реєстратору не подані: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; довідка кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі. Просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Енергетик» до ОСОБА_1 , державного реєстратора Виконавчого комітету Вараської міської ради Овечко Ірини Михайлівни про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності - відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що фактичне набуття права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру відбулося до дня його державної реєстрації, оскільки будинок прийнятий до експлуатації 24.02.2017 року, а державна реєстрація є лише моментом з якого держава визнає право власності на нерухоме майно, що свідчить про непропорційність позбавлення права власності останнього лише з формальних підстав.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОК "ЖБК "Енергетик" оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі покликається на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права і порушенні норм процесуального права. Вважає, що суд попередньої інстанції зробив помилковий висновок, що ОСОБА_1 автоматично набув право власності на спірну квартиру з моменту здачі житлового багатоквартирного будинку в експлуатацію. При цьому судом безпідставно застосовано положення ст. 384 ЦК України до спірних правовідносин. Вважає, що той факт, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21.12.2016 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано майнове право на спірну квартиру, ще не означає, що він має автоматично набути право власності на неї з моменту завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію. При цьому, посилається на постанову Великої Палати Верховного суду від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18. Звертає увагу на те, що судове рішення, за загальним правилом, не є підставою для виникнення права власності, адже ч. 5 ст. 11, ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення такого речового права на новостворений об`єкт нерухомості на підставі рішення суду. Тому порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначено відповідними нормами. Отже, ОСОБА_1 міг набути право власності на спірну квартиру лише з моменту її передачі за відповідним актом, що зроблено не було, а тому й ним не було набуто право власності на квартиру у встановленому законом порядку. Вказує, що державним реєстратором не додержано підпункту 3 п. 41 Порядку щодо необхідності подання документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, а також пунктів 77, 88 цього Порядку щодо подання довідки кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску у повному обсязі, а також акт приймання-передачі квартири, який не підписаний сторонами і на час вирішення спірних відносин. За відсутності цих документів державний реєстратор не мала права приймати рішення про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, а тому вважає, що таке рішення державного реєстратора має бути скасоване.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник відповідача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.05.2008 року між ОК «ЖБК Енергетик» та ОСОБА_1 укладений договір № 133 про пайову участь у будівництві житла. Предметом договору є узгодженість сторін про будівництво кооперативом житлового будинку по АДРЕСА_3 і передача відповідачу ОСОБА_1 визначеної договором квартири у даному будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 46,73 кв.м., та оплата її замовником. Вказана обставина підтверджується копією договору про пайову участь у будівництві житла № 133 від 27.05.2008 року.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 21.12.2016 року та постановою Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №565/1216/15-ц встановлена обставина, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за угодою про пайову участь у будівництві житла № 133 від 27.05.2008 року виконав у повному обсязі та вніс плату у розмірі повної вартості квартири, що передбачена договором. Крім того, вказаною постановою Верховного Суду від 23.10.2019 року визнано за ОСОБА_1 майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 .

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судом у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Оскільки обставини щодо виконання відповідачем вказаного договору та внесення ним плати у розмірі повної вартості квартири, а також визнання за ОСОБА_1 майнових прав на спірну квартиру, встановлено рішенням суду у справі, де участь брали ОСОБА_1 , як позивач, та ОК «ЖБК Енергетик», як відповідач, і таке рішення набрало законної сили, суд визнає вище викладену обставину доведеною.

Відповідно до копії Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № РВ 20, 24.02.2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області зареєстровано вказану декларацію та визнано готовим до експлуатації закінчений будівництвом об`єкт житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_3 (друга черга).

Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 83793743 від 30.03.2017 року підтверджується, що 27.03.2017 року за відповідачем ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстрована однокімнатна квартира загальною площею 46,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 . Постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто Кузнецовськ перейменовано на місто Вараш.

Позивач ОК «ЖБК Енергетик» вважає, що державна реєстрація права власності спірної квартири за ОСОБА_1 здійснена з порушенням ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, державному реєстратору не подано усіх документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття права власності відповідачем на квартиру, а також не надано усіх документів, передбачених п. 41, 77, 80 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Відповідно до п. 41 Порядку у редакції станом 27.03.2017 року, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Позивач наполягає на тому, що відповідач ОСОБА_1 для державної реєстрації права власності на квартиру не подав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

За положеннями п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Так, відповідачем ОСОБА_1 до суду подана копія Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № РВ 20, яка зареєстрована 24.02.2017 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області та відповідно до цієї декларації визнано готовим до експлуатації закінчений будівництвом об`єкт житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_3 (друга черга).

Відповідно до п. 41 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Отже, відповідач не повинен був подавати даку декларацію, а держаний реєстратор самостійно здійснює перевірку наявності такої декларації.

Відповідно до копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа № 10116, реєстровий номер 37к-190-8521), він виготовлений КП «Кузнецовське міське БТІ» 22.03.2017 року на замовлення відповідача ОСОБА_1 , тобто виготовлений до дня реєстрації права власності на спірну квартиру.

Зі змісту копії висновку № 13 про ідентифікацію об`єкта нерухомого майна за адресою від 22.03.2017 року об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 , власником якого є ОСОБА_1 та будівництво якого здійснювалось на підставі договору про пайову участь у будівництві житла № 133, ідентифіковано як квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, у висновку зазначено, що даний висновок служить підставою для вчинення реєстраційно-правових дій по реєстрації права власності на вищезазначений об`єкт нерухомості.

Разом з цим, від виконавчого комітету Вараської міської ради надійшли копії документів, які містяться в електронній реєстраційній справі Державного реєстру речових прав рс№ 107, які ОСОБА_1 подав для проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , а саме: договір про пайову участь у будівництві житла, укладений між ОК «ЖБК «Енергетик» та ОСОБА_1 27.05.2008 року №133; технічний паспорт, виданий КП «Кузнецовське МБТІ» від 22.03.2017 року; висновок про ідентифікацію об`єкта нерухомого майна за адресою, виданий КП «Кузнецовське МБТІ» 22.03.2017 року № 13; рішення Апеляційного суду Рівненської області від 21.12.2016 року.

Таким чином, доводи позивача про реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем ОСОБА_1 без документів, передбачених п. 41 Порядку, спростовано вище вказаними письмовими доказами.

За змістом пункту 77 Порядку, у редакції станом на 14.03.2017 року, державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, проводиться за заявою власника такого майна або за умови уповноваження власником такого майна на підставі договору - за заявою особи, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, у порядку, передбаченому пунктами 30-34 цього Порядку.

У разі коли державна реєстрація права власності здійснюється на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого завершено та який прийнято в експлуатацію після 1 січня 2013 р., особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, відповідним кооперативом з метою забезпечення державної реєстрації права власності кожного окремого власника нерухомого майна можуть бути подані для долучення до Державного реєстру прав:

- документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна);

- затверджений особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися для будівництва об`єкта нерухомого майна, або затверджений загальними зборами кооперативу список членів кооперативу;

- документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції, - у разі державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли законодавством не передбачено оформлення та видачу документа на такий об`єкт нерухомого майна).

З правового аналізу викладеного пункту випливає, що державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності житлово-будівельного кооперативу проводиться за заявою власника такого майна.

Подання такої заяви відповідачем ОСОБА_1 державному реєстратору доводиться копією його заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) від 27.03.2017 року, яка надана до суду виконавчим комітетом Вараської міської ради разом з іншими документами реєстраційної справи. Отже, вимоги п. 77 Порядку, відповідачами також дотримані.

Перелік інших документів, визначених цим пунктом може подаватися кооперативом, тобто є правом кооперативу, а не обов`язком, та не стосується власників відповідних об`єктів нерухомості.

Згідно із п. 80 Порядку, в редакції станом на 14.03.2017 року, для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу подаються:

- довідка кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі;

- технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

У разі коли державна реєстрація права власності здійснюється на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого завершено та який прийнято в експлуатацію після 1 січня 2013 р., також обов`язково зазначаються у відповідній заяві відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та подаються завірені відповідним кооперативом копії:

- документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна);

- документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції, - у разі державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли законодавством не передбачено оформлення та видачу документа на такий об`єкт нерухомого майна).

Таким чином доведеним є подання відповідачем ОСОБА_1 для реєстрації права власності на спірну квартиру технічного паспорта від 22.03.2017 року та висновок № 13 про ідентифікацію об`єкта нерухомого майна за адресою від 22.03.2017 року, яким присвоєно адресу спірній квартирі.

Оскільки право власності за ОСОБА_1 реєструвалось на новостворений об`єкт нерухомості, а не реконструйований, необхідності подачі ним документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомості до його реконструкції у нього не було.

До суду не подано доказів подачі відповідачем ОСОБА_1 довідки кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі. Отже, суд доходить висновку про те, що така довідка відповідачем ОСОБА_1 не подавалась державному реєстратору для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На виконання вимог ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідачем ОСОБА_1 подані державному реєстратору договір про пайову участь у будівництві житла, укладений між ОК «ЖБК «Енергетик» та ОСОБА_1 27.05.2008 року №133; технічний паспорт, виданий КП «Кузнецовське МБТІ» від 22.03.2017 року; висновок про ідентифікацію об`єкта нерухомого майна за адресою, виданий КП «Кузнецовське МБТІ» 22.03.2017 року № 13; рішення Апеляційного суду Рівненської області від 21.12.2016 року. Така обставина підтверджується копіями вказаних документів та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.03.2017 року, в якому наводиться вказаний перелік документів, як підстава виникнення права власності та копією документів наданих виконавчим комітетом Вараської міської ради.

З усього переліку документів, які передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком, відповідачем ОСОБА_1 державному реєстратору не подана лише довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

Проте, рішенням Апеляційного Рівненської області від 21.12.2016 року, яке подане державному реєстратору встановлена обставина, що ОСОБА_1 сплатив обумовлені у договорі вступний і пайовий внесок на будівництво зазначеної у договорі квартири.

Таким чином, обставина щодо внесення відповідачем пайового внеску у повному обсязі, які мають підтверджуватись відповідною довідкою кооперативу, згідно з п. 80 Порядку, фактично існувала на час державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та підтверджувалось відповідним рішенням суду, яке було подане державному реєстратору. Обставину асоційованого членства відповідача в кооперативі станом на день реєстрації права власності позивач не оспорює.

Отже, неподання відповідачем ОСОБА_1 довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі державному реєстратору носить формальний характер, оскільки такі обставини об`єктивно існували на час проведення державної реєстрації права власності та були відомі державному реєстратору.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 39 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04), будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. У рішенні Європейського суд з прав людини від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України» (Заява № 61333/00), Європейський суд повторює, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Крім того, у даному рішенні зазначається, що завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи влади мають у принципі кращі, ніж міжнародний суд, можливості для оцінки того, що відповідає «суспільним інтересам». Отже, створена Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок початкової оцінки як існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і проблеми необхідності заходів з усунення несправедливості (пункт 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 07.12.1976 року, серія A, № 24). Це означає, що у цій сфері, як і в інших сферах, на які поширюються гарантії Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, національні органи влади мають певну свободу розсуду.

Викладені обставини свідчать про те, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та припинення його права власності на вказану квартиру лише з формальних підстав (неподання відповідної довідки) буде непропорційним втручанням у його право власності на вказану квартиру, враховуючи, що обставини, на підтвердження яких повинна бути подана така довідка, об`єктивно існували та підтверджуються рішенням суду.

При цьому, позивач у своєму позові не вказав, яка шкода завдана його інтересам внаслідок реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 та у чому виразилася така шкода.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.04.2021 року у справі № 127/12200/20, за змістом якої суд визнав безпідставною відмову державного реєстратора у проведенні державної реєстрації з формальних підстав у зв`язку непропорційністю, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи, яка звернулася до державного реєстратора і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення державного реєстратора.

Крім того, постановою Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 565/1216/15-ц за відповідачем ОСОБА_1 визнано майнові права на квартиру, яка на період будівництва має АДРЕСА_5 . Висновком № 13 про ідентифікацію об`єкта нерухомого майна за адресою від 22.03.2017 року, вказаній квартирі присвоєно адресу: АДРЕСА_2 .

У постановах Верховного Суду України: від 24 червня 2015 року № 6-318 цс 15, від 18 листопада 2015 року № 6-1858 цс 15 роз`яснено, що майнове право можна визначити як «право очікування», воно є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Проте, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17 та від 05.06.2019 року у справі № 392/1829/17, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Досліджуючи обставини існування в особи права власності, суд має передусім встановлювати підстави, на якій особа набула таке право. У постановах Великої палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 680/214/16-ц та від 07.04.2020 року у справі № 916/2791/13 викладена правова позиція про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

З урахуванням викладених правових позицій Верховного Суду, аналіз ч. 2 ст. 331 ЦК України, дає підстави для висновку, що особа, яка виконала у повному обсязі умови договору про пайову участь у будівництві житла та майнові права на нерухоме майно за якою визнані рішенням суду, набуває права власності на таке майно з моменту прийняття нерухомого майна до експлуатації.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Викладена норма є спеціальною у регулюванні набуття права власності на квартиру саме членом житлово-будівельного кооперативу. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 21.12.2016 року та постановою Верховного Суду від 23.10.2019 року встановлена обставина про те, що відповідач ОСОБА_1 повністю сплатив вартість квартири. Асоційоване членство ОСОБА_1 позивачем не оспорюється.

За змістом ч.1 ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. В той же час, під житловим будинком розуміється будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 ЦК України). З аналізу викладених норм випливає, що квартира набуває ознак об`єкту права власності лише з моменту завершення будівництва житлового будинку та введення в експлуатацію. Отже, у разі викупу квартири членом житлово-будівельного кооперативу до введення будинку в експлуатацію, він на підставі ч.3 ст. 384 ЦК України, стає її власником з моменту введення будинку в експлуатацію.

Таким чином, оскільки будинок по АДРЕСА_3 (друга черга) прийнятий до експлуатації 24.02.2017 року, суд визнає, що відповідач ОСОБА_1 набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 з 24.02.2017 року.

Таким чином, фактичне набуття права власності відповідачем ОСОБА_1 на спірну квартиру до дня його державної реєстрації, а також те, що державна реєстрація є лише моментом з якого держава визнає право власності на нерухоме майно, додатково свідчить про непропорційність позбавлення права власності відповідача лише з формальних підстав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОК «ЖБК Енергетик» до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації та припинення права власності стосовно спірної квартири.

Разом з цим, державний реєстратор Овечко І.М. є неналежним відповідачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову до вказаного відповідача (постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року, справа №565/316/21).

У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора слід змінити, відмовивши у задоволенні позову у цій частині з мотивів, що він заявлений до неналежного відповідача.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 4, ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною третьою ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 вищевказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року (справа №648/1102/19), суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

У відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 наведено орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу та зазначено, що у подальшому заява про їх стягнення буде подана у відповідності до вимог ЦПК України.

18 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Савонік Л.О. подала заяву про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження наданих правничих послуг до матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги №222 від 04.10.2021 року, додаткова угода до нього від 29 липня 2022 року, ордер надання правничої (правової) допомоги, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 29 липня 2022 року, квитанція до прибуткового касового ордера №039 на суму 10 000 грн..

Виходячи з встановлених обставин та норм процесуального законодавства, апеляційний суд приходить до переконання, що надані представником ОСОБА_1 докази про понесення ним судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи є достатніми, допустимими і достовірними, а розмір витрат на оплату послуг адвоката - обґрунтованим, доведеним і співмірним із складністю справи, тривалістю її розгляду, характером позовних вимог, обсягом виконаних робіт (наданих послуг) і часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг).

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Енергетик" задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 лютого 2022 року в частині позовних вимог Обслуговуючого кооперативу «ЖБК Енергетик» до державного реєстратора Виконавчого комітету Вараської міської ради Овечко Ірини Михайлівни про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності змінити, виклавши мотиви відмови у задоволенні позову в цій частині у редакції цієї постанови.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «ЖБК Енергетик» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 19 серпня 2022 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.