Справа №706/817/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді Гудзенко В.Л.

при секретарі судового засідання - Юрченко А.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представників відповідача: Ісакова В.М. , Алексєєнка М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вікторівського психоневрологічного інтернату про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

24.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вікторівського психоневрологічного інтернату про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 22 січня 2018 року його було незаконно звільнено з посади молодшої медичної сестри - палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 його поновлено на роботі та стягнуто з Вікторівського психоневрологічного інтернату середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з дня звільнення по 05.06.2018 включно в сумі 15460 грн. 32 коп. До лютого 2019 року директор Вікторівського психоневрологічного інтернату не виконував рішення суду про поновлення його на роботі, а 19.02.2019 видав наказ про поновлення його на роботі. Разом з наказом по поновлення на роботі йому було вручено персональне повідомлення про наступне звільнення. 19.04.2019 його було звільнено з роботи з посади молодшої медичної сестри-палатної за скороченням штатної посади наказом № 16/1. Він вважає таке звільнення незаконним, оскільки в закладі не проводилося скорочення штату працівників. У 2018 році згідно штатного розпису обліковувалося 24 штатних посади молодших медичних сестер (санітарок палатних). У штатному розписі на 2019 рік 23 штатних посади молодших медичних сестер (санітарок палатних) та одна посада молодша медична сестра ( супровідниця). Крім того, позивач вважає, що не було дотримано порядку вивільнення: попереджено тільки його, в той час коли аналогічні посади займали інші працівники. Посилаючись на вимоги чинного законодавства України, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ директора Вікторівського психоневрологічного інтернату № 16/1 від 19.04.2019 про його звільнення; поновити його на роботі у Вікторівському психоневрологічному інтернаті на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-палатної) з дня звільнення; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

18.06.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позов в якому вказано, що відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що 22.01.2018 наказом директора Вікторівського психоневрологічного інтернату № 1/1 молодшу медичну сестру палатну ОСОБА_1 на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку. Звільненню позивача передували накази про накладення на нього дисциплінарних стягнень та згода профспілкового комітету закладу. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, поновлено його на посаді молодшої медичної сестри палатної з 23.08.2018 та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу. Безпідставними та необґрунтованими є твердження позивача, що в закладі не проводилося скорочення штату, оскільки факт скорочення штату Вікторівського психоневрологічного інтернату підтверджується наказом директора закладу від 02.07.2018 № 25/1, штатними розписами на 2018 та 2019 роки та змінами штатного розпису на 2018 рік. Також безпідставними є доводи позивача по те, що не дотримано порядку вивільнення працівників. Після поновлення ОСОБА_1 на роботі йому було вручено персональне попередження про те, що після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання персонального попередження він підлягає звільненню з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства України. Також його було повідомлено про те, що в установі відсутні вакантні посади, які б могли бути йому запропоновані для подальшого працевлаштування. У зв`язку з відсутністю в інтернаті вакантної посади молодшої медичної сестри палатної, відповідною комісією запропоновано адміністрації закладу встановити початок простою для молодшої медичної сестри палатної ОСОБА_1 з 19.02.2019. Наказом директора Вікторівського психоневрологічного інтернату від 19.04.2019 № 16/1 за згодою профспілкового комітету, ОСОБА_1 звільнено з займаної посади 19.04.2019 за скороченням штатної посади. Отримати наказ про звільнення та трудову книжку ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується актом від 19.04.2019, а тому вказані документи йому були надіслані поштою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені в ньому.

Представники відповідача Ісаков В.М. та Алексєєнко М.Г. в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позов.

Суд, врахувавши процесуальну позицію учасників розгляду справи, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості в їх сукупності, дійшов такого висновку.

Судом із досліджених доказів встановлено, що наказом директора Вікторівського психоневрологічного інтернату №35/3 від 30.03.2018 «Про зміни до штатного розпису», внесено зміни до штатного розпису Вікторівського психоневрологічного інтернату з 02.07.2018, вивівши вакантну посаду молодшої медичної сестри (санітарки-палатної).

Директором Вікторівського психоневрологічного інтернату № 105 від 02.04.2018 внесено подання до профспілкового комітету Вікторівського психоневрологічного інтернату для надання згоди на виведення з штатного розпису на 2018 рік посаду молодшої медичної сестри (санітарки-палатної) з 02.07.2018.

02.04.2018 директором Вікторівського психоневрологічного інтернату надано обґрунтування змін штатного розпису з 02.07.2018.

Відповідно до протоколу № 8 засідання профспілкового комітету працівників Вікторівського психоневрологічного інтернату від 10.05.2018, ухвалено рішення по припинення профспілкового членства ОСОБА_1 у профспілці працівників Вікторівського психоневрологічного інтернату та надали згоду адміністрації Вікторівського психоневрологічного інтернату на виведення із штатного розпису вакантної посади молодшої медичної сестри (палатної), яка утворилася після звільнення ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу директора Вікторівського психоневрологічного інтернату №25/1 від 02.07.2018 «Про зміни до штатного розпису», виведено з штатного розпису Вікторівського психоневрологічного інтернату на 2018 рік посаду молодшої медичної сестри (санітарки-палатної) з 02.07.2018.

19.02.2019 на виконання постанови апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 ОСОБА_1 поновлено на роботі на попередній посаді молодшої медичної сестри палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату, про що видано наказ № 7/1.

19.02.2019 комісією в складі голови профспілкового комітету Вікторівського психоневрологічного інтернату ОСОБА_2., старшої медичної сестри ОСОБА_4 , сестри-господині ОСОБА_5 , складено акт про простій молодшої медичної сестри палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату ОСОБА_1 .

Крім того, 19.02.2019 винесено наказ директора Вікторівського психоневрологічного інтернату № 8/1 про простій молодшої медичної сестри палатної ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання роботи на відповідній посаді на підставі акту комісії від 19.02.2019.

19 лютого 2019 року директором Вікторівського психоневрологічного інтернату ОСОБА_1 винесено персональне попередження про виведення із штатного розпису посаду молодшої медичної сестри (санітарки-палатної) з 02.07.2018, та ОСОБА_1 повідомлено, що після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього попередження він підлягатиме звільненню з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Також його повідомлено, що на даний момент в установі відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 для подальшого працевлаштування.

27.02.2019 відповідно до протоколу № 3 на засіданні профспілкового комітету працівників Вікторівського психоневрологічного інтернату ухвалено рішення про надання згоди адміністрації Вікторівського психоневрологічного інтернату щодо звільнення з роботи ОСОБА_1 за скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 , молодшу медичну сестру (санітарку палатну) звільнено із займаної посади за скороченням штатної посади, про що видано директором Вікторівського психоневрологічного інтернату відповідний наказ № 16/1.

ОСОБА_1 відмовився в усній формі отримувати копію наказу про звільнення та трудову книжку, про що працівниками Вікторівського психоневрологічного інтернату 19.04.2019 було складено відповідний акт.

Як вбачається із записів трудової книжки НОМЕР_1 19.02.2019 ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді молодшої медичної сестри -палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату. 19.04.2019 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за скороченням штатної посади згідноп.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організації незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (постанова Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20).

У відповідності до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

На підприємствах, установах організація, розроблений штатний розпис, який в свою чергу є документом, що установлює на підприємстві, в установі, організації структуру, штати і посадові оклади працівників. Штатний розпис містить назву посад, чисельність працівників і оклади по кожній посаді. Це локальний нормативно-правовий акт, тобто документ, яким у разі його затвердження зобов`язане керуватися підприємство у своїй діяльності. Штатний розпис затверджується керівником підприємства шляхом видання спеціального локального нормативного акта (наказу). Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Крім того, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Згідно з правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

В даній справі суд не втручається в господарську та управлінську діяльність відповідача, а повинен з`ясувати та перевірити, що вказані дії проводилися установою з дотриманням вимог законодавства, яке регулює питання звільнення працівників за ініціативою роботодавця.

Обставини звільнення позивача з посади у зв`язку із скороченням штатної посади, підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами в процесі розгляду справи. Факт змін в організації установи, зокрема скорочення штату працівників Вікторівського психоневрологічного інтернату не заперечувався сторонами в процесі розгляду справи, перевірений і встановлений судом.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Сторонами у справі не заперечується, що позивачу 19.02.2019 було вручено персональне попередження про те, що його посада молодшої медичної сестри -палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату виведена із штатного розпису з 02.07.2018, попереджено, що після двохмісячного терміну з моменту отримання повідомлення він підлягатиме звільненню з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Крім того вказано, що на момент винесення попередження в установі відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані ОСОБА_1 для подальшого працевлаштування. Таким чином встановлено, що позивач був належним чином повідомлений про його вивільнення у двомісячний термін.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (частина третя статті 49-2 Кодексу).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України.

Суд звертає увагу, що звільнення позивача проведене зі згоди профспілкового комітету працівників Вікторівського психоневрологічного інтернату, засідання якого відбулося 27.02.2019, що зафіксовано у протоколі № 3.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 звертався до Управління Держпраці у Черкаській області із заявою по проведення перевірки у Вікторівському психоневрологічному інтернаті щодо порушення, на його думку, трудових прав при звільненні.

07 травня 2019 року за результатами інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, інспектором Управління Держпраці у Черкаській області складено акт № ЧК 381/362/АВ, в якому вказано, що при проведенні перевірки вивчалися відповідні документи надані адміністрацією установи та порушень не виявлено.

Дослідивши в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що оскільки в судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт незаконного звільнення ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку із викладеним не підлягають задоволенню вимоги і про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1-4, 40, 49-2, КЗпП України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 18, 19, 76-81, 247, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вікторівського психоневрологічного інтернату про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10.06.2022 .

Суддя В.Л. Гудзенко