ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4134/22 Справа № 216/4295/20 Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/4295/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року, яке ухвалене суддею Бутенко М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 січня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.09.2007 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № KRP0AU20130458, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 16505.38 доларів США на термін до 27.09.2014 року, а відповідачка ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачі кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору.

Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором № KRP0AU20130458.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 09.06.2020 року, за відповідачкою обліковується заборгованість у розмірі 23939.33 доларів США, яка складається з наступного: 5271.71 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 6551.16 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 48.09 доларів США- заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 12068.37 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за Кредитним договором № KRP0AU20130458 від 28.09.2007 року у розмірі 23939.33 доларів США, що, за курсом 26.60 гривень за 1 долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.06.2020 року, складає 636786.18 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідачкою ОСОБА_1 заявлено про застосування позовної давності.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував положення п. 5.1. Кредитного договору № KRP0AU20130458 від 28.09.2007 року, згідно якого цей договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором. Оскільки, кредитні кошти не повернуто, договір діє по теперішній час та позовна давність позивачем не пропущена. Крім того, зауважує на тому, що перебіг позовної давності переривався при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позовної давності є помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідачка ОСОБА_1 про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.09.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №KRP0AU20130458, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 16505.38 доларів США на термін до 27.09.2014 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 11,16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У зв`язку із порушеннями відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, станом на 09.06.2020 року, заборгованість за кредитом становить 23939.33 доларів США, яка складається з наступного: 5271.71 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 6551.16 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 48.09 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 12068.37 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №KRP0AU20130458 від 28.09.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір застави рухомого майна №KRP0AU20130458 від 28.09.2007 року, згідно умов якого ОСОБА_1 передала у заставу Банку автомобіль Chevrolet, модель: Aveo SF69Y, рік випуску 2007, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить їй на праві власності.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.10.2015 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №KRP0AU20130458 від 28.09.2007 року, яка станом на 03.01.2014 року, становить 5 599 (дол. США. 27 центів, з яких: заборгованість за кредитом - 5514,27 дол. США, заборгованість за відсотками - 69,79 дол. США, заборгованість по комісії - 14,90 дол. США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 0,31 дол. США. Разом: 5599,27 дол. США (5514,27 + 69,79 + 14,90 + 0,31), що по курсу НБУ, станом на 03.01.2014 року, є еквівалентом - 44 738,17 грн., вилучено у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у місті Кривому Розі, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 , та передано у заклад Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) предмет застави: автомобіль Chevrolet, модель: Aveo SF69Y, рік випуску 2007, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить їй на праві власності, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Chevrolet, модель: Aveo SF69Y, рік випуску 2007, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить їй на праві власності.

Звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Chevrolet, модель: Aveo SF69Y, рік випуску 2007, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у місті Кривому Розі, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 , шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, 50, ),з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по свідоцтву про реєстрацію т/з, його дублікату, для подальшої реалізації, з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»: судовий збір у розмірі 569 грн. 18 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання Кредитного договору недійсним - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.10.2015 року змінено.

Абзац п`ятий резолютивної частини рішення суду доповнено реченням наступного змісту: «Початкова ціна предмета іпотеки встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України від 17 травня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року в частині доповнення абзацу п`ятого резолютивної частини рішення суду реченням наступного змісту: «Початкова ціна предмета іпотеки встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій» скасовано.

У іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року та рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2015 року залишено без змін.

Відповідно до постанови про передачу майна боржника від 17.03.2020 року, акту приймання-передавання від 17.03.2020 року, автомобіль Chevrolet, модель: Аveo 8Р69Y, рік випуску 2007, р/н НОМЕР_2 , було вилучено у ОСОБА_1 та передано АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Виконавчий лист у справі № 216/273/14-ц про витребування транспортного засобу був пред`явлений на виконання до Центрально-Міського ВДВС м. Кривого Рогу 04.02.2020 року.

Рішенням Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.07.2018 року, по цивільній справі № 216/2083/18, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріусу Чернігівського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, третя особа - Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 16 листопада 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. зареєстрованим в реєстрі за номером 10997, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», згідно кредитного договору № KRР0AU20130458 від 28 вересня 2007 року та розрахунку заборгованості станом на 29.08.2017 року грошових коштів в сумі 13791,69 доларів США, що за курсом 25,51 відповідно до службового розпорядження НБУ від29.08.2017 року складає 351826,01 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 704 гривні 80 коп.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування наслідків пропуску якого було заявлено відповідачкою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, 28.09.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №KRP0AU20130458, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 16505.38 доларів США на термін до 27.09.2014 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 11,16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, тобто по 26.09.2014 року включно.

Оскільки, строк дії даного кредитного договору закінчюється із закінченням строку дії кредитування - 27.09.2014 року (а.с.9), то у банка відсутні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом та інші передбачені цим Договором платежі, починаючи з 28 вересня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував положення п. 5.1. Кредитного договору № KRP0AU20130458 від 28.09.2007 року, згідно якого цей договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором, колегією суддів не приймаються, оскільки зазначене посилання в Договорі не впливає на строк та порядок виконання позичальником умова Договору щодо повернення кредитних коштів, й так само не змінює погоджений сторонами строк виконання зобов`язань за цим Договором - 27 вересня 2014 року.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 в суді першої інстанції просила застосувати позовну давність та відмовити в позові з цих підстав.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Як зазначено вище, сторонами Кредитного договору № KRP0AU20130458 від 28.09.2007 року узгоджено кінцевий строк виконання зобов`язань - 27 вересня 2014 року, у зв`язку з чим слід вважати, що з 28 вересня 2014 року право позивача порушено, й перебіг трирічного строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права для нього закінчується 27 вересня 2017 року.

Відтак, звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду з даним позовом 28 липня 2020 року відбулося поза межами трирічного строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що перебіг позовної давності переривався при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позовної давності є помилковим, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Статтею 264 ЦК України визначено випадки переривання строку позовної давності. Зокрема, частина перша вказаної статті передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Частиною ж третьої цієї статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому, при дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах позовної давності, а не після її спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17.

Вжитий позивачем засіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме звернення стягнення за виконавчим написом нотаріуса, до визначених статтями 263, 264 ЦК України підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

З урахуванням наведеного, перебіг позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом починається від дня, коли у кредитора виникло право на відповідний позов, незалежно від того, чи звертався він після цього до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису не вказане у статті 264 ЦК України в якості окремої підстави переривання перебігу позовної давності, а також не може вважатися діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу, чи прирівнюватись до пред`явлення позову.

Зазначене узгоджується з правовим висновком наведеним Верховним Судом в постанові від 25 березня 2019 року в справі № 161/19329/13-ц (провадження № 61-39634св18), підстав відступу від якого не знайшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18).

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2022 року - залишити без мін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: