Номер провадження: 22-ц/813/2174/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2020 року у цивільній справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області - Колечка Дмитра Миколайовича про примусове проникнення до житла, заінтересована особа - ОСОБА_1 (боржник),

встановив:

16 жовтня 2020 року до Київського районного суду м. Одеси надійшло подання державного виконавця приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про примусове проникнення до житла, заінтересовані особи: ОСОБА_1 (боржник), Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») (стягувач) (а.с.1-4).

В обґрунтування заяви було зазначено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 29.06.2016 року частково задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором № CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року та задоволені зустрічні позовні вимоги.

Однак 21.06.2017 рішенням Апеляційного суду Одеської області рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2016 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором № CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року з ОСОБА_2 та розподілу судових витрат - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення - про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року у розмірі 80145,85 доларів США, що з урахуванням курсу валют на 23.02.2015 року складає суму 2232742,68 грн., та пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з 25.12.2014 року по 23.02.2015 року у розмірі 190920,39 грн., а всього 2423663,07 грн., також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 7673,40 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ЗАТ «ОТП Банк», треті особи - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки відмовлено у повному обсязі.

В іншій частині судове рішення залишено без змін.

На даний час на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. перебуває зведене виконавче провадження № 61259064 до складу якого входять виконавчий лист № 520/10677/15, виданий Київським районним судом м. Одеси, 03.02.2020 року.

Боржник належним чином ознайомлена з постановою про відкриття виконавчого провадження та іншими матеріалами справи, однак, до теперішнього часу рішення суду в повному обсязі - не виконано, боржник ОСОБА_1 жодного разу не намагалась сплатити заборгованість за кредитами або вчинити інші дії спрямовані на добровільне самостійне виконання судового рішення.

Факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є об`єктивним наявним та доведеним, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження наданими до справи.

Для погашення заборгованості за вищевказаними виконавчими документами стягнення звернуто на трикімнатну квартиру загальною площею 141,0 кв.м, житловою площею 72,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та передана в іпотеку ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Разом з цим, потрапити до квартири за вищезазначеною адресою для огляду її всередині та можливості демонстрації потенційним покупцям, які зареєструвалися у системі електронних торгів арештованим майном СЕТАМ, - неможливо, оскільки боржник не надає доступу виконавцю до квартири, незважаючи на неодноразові попередження, вимоги, тощо.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2020 року подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 було задоволено (а.с.77-79).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2020 року, та ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про примусове проникнення до житла, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, (а.с. 83-87).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.155-158).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 01.06.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище, повний текст судового рішення складений 06.06.2022 року.

Що стосується клопотання ОСОБА_1 про оголошення перерви в судовому засіданні (а.с.162-163), то колегія суддів виходить із того, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції один рік і чотири місяці (а.с.93), неодноразово відкладався, у тому числі тричі за клопотаннями заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 (а.с.115-116, 127, 142-143), крім того дане питання є процесуальним на стадії виконання судового рішення, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про оголошення перерви в судовому засіданні і слухати справу на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, відмовляючи в задоволенні клопотання, колегія суддів виходить із того, що заявник клопотання не надав суду доказів неможливості прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, як того вимагає ст. 212 ЦПК України, у тому числі участі таким же чином її представника - адвоката Жуган Л.В. (а.с.128, 155, 156).

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Неявка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа №520/10677/15 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «ОТП Банк», треті особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 29.06.2016 задоволено частково позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором № CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року та задоволені зустрічні позовні вимоги.

Однак 21.06.2017 рішенням Апеляційного суду Одеської області рішення Київського районного суду м. Одеси від 29.06.2016 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором № CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року з ОСОБА_2 та розподілу судових витрат - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №CM-SME-503/220/2008 від 04.08.2008 року у розмірі 80145,85 доларів США, що з урахуванням курсу валют на 23.02.2015 року складає суму 2232742,68 грн., та пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з 25.12.2014 року по 23.02.2015 року у розмірі 190920,39 грн., а всього 2423663,07 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 7673,40 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ЗАТ «ОТП Банк», треті особи: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 , про визнання припиненим договору поруки відмовлено у повному обсязі. В іншій частині рішення залишено без змін.

Таким чином, на даний час на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. перебуває зведене виконавче провадження № 61259064, до складу якого входять виконавчий лист № 520/10677/15, виданий Київським районним судом м. Одеси, 03.02.2020 року та виконавчий лист по справі № 520/10677/15, виданий Київським районним судом м. Одеси 03.02.2020 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судового збору у розмірі 7673,40 грн. (а.с.11).

Подання було обгрунтовано тим, що боржник ОСОБА_4 належним чином ознайомлена з постановою про відкриття виконавчого провадження та іншими матеріалами справи, однак, до теперішнього часу рішення суду в повному обсязі - не виконано, гр. ОСОБА_1 жодного разу не намагалась сплатити заборгованість за кредитами або вчинити інші дії спрямовані на добровільне самостійне виконання судового рішення.

У зв`язку з цим, та для погашення заборгованості за вищевказаними виконавчими документами стягнення звернуто на трикімнатну квартиру загальною площею 141,0 кв.м, житловою площею 72,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 та передана в іпотеку ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Проте потрапити до квартири за вищезазначеною адресою для огляду її всередині та можливості демонстрації потенційним покупцям, які зареєструвалися у системі електронних торгів арештованим майном СЕТАМ, - неможливо, оскільки боржник не надає доступу виконавцю до квартири, незважаючи на неодноразові попередження та вимоги.

01.04.2020року на адресу приватного виконавця надійшла заява боржника ОСОБА_1 про зняття арешту з рахунку, яка того ж дня була задоволена приватним виконавцем, шляхом винесення постанови про зняття арешту з рахунка боржника (а.с.45-46, 48-49).

19.05.2020 року на адресу боржника ОСОБА_1 направлена вимога приватного виконавця, якою боржника було зобов`язано з`явитись особисто або направити уповноваженого представника з довіреністю на прийом до приватного виконавця 29.05.2020 року та надати: письмові пояснення з приводу невиконання рішення суду, яке набрало законної сили: Декларацію про доходи та майно за формою, встановленою Міністерством юстиції України (додаток 1 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5); довідку про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 ; копії технічних та правовстановлюючих документів на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; письмові пропозиції щодо видів майна, на яке слід звернути стягнення в першу чергу.

Крім того, боржнику ОСОБА_1 було повідомлено про заплановане проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженні в межах та відповідно до вимог чинного законодавства.

21.05.2020 року приватний виконавець прибув за адресою; АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій пов`язаних з примусовим виконанням виконавчих листів по справі № 520/10677/15, виданих Київським районним судом М. Одеси 03.02.2020 року, однак потрапити до квартири за вищевказаною адресою - не вдалося, за відсутності доступу. Постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника було вирішено складати за наявними в матеріалах виконавчого провадження № 61259064, копіями технічної та правовстановлюючої документації і (відомостями з державних реєстрів) без входження в середину будинку. Також, боржнику ОСОБА_1 було залишено повторну вимогу приватного виконавця від 19.05.2020 року у вхідних дверях квартири за вищезазначеною адресою.

В подальшому, на адресу боржника ОСОБА_1 була направлена друга вимога приватного виконавця від 08.09.2020 року, якою боржника ОСОБА_1 було попереджено про проведення виконавчих дій 17.09.2020 року о 10-00 год., а саме огляд оцінювачем та здійснення фотофіксації квартири.

Крім того, боржнику ОСОБА_1 було повідомлено, що приватним виконавцем заплановано проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню № 61259064, а саме складання постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, в зв`язку з чим, боржника було зобов`язано надати безперешкодний доступ приватному виконавцю та супроводжуючим особам (представнику СОД, оцінювачу, стягувачу, понятим, тощо) до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за наявності підтверджуючих документів (постанови чи вимоги приватного виконавця).

Однак, при проведенні виконавчих дій з примусового виконання зведеного виконавчого провадження №61259064, а саме огляд оцінювачем та здійснення фотофіксації арештованого нерухомого майна боржника - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , боржника ОСОБА_1 - не знайдено, потрапити до квартири - не вдалося, так як двері ніхто не відчинив, що підтверджується актом приватного виконавця від 17.09.2020 року (а.с.68).

Розглядаючи подання, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, який набув чинності на час виконання судових рішень, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

За змістом ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в ч.1 цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та ІНШИХ заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

При цьому суд виходив із того, що державний виконавець неодноразово намагався потрапити до житла боржника за адресою вищевказаної квартири, але всі рази двері до квартири було зачинено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що судові рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ОСОБА_1 ухиляється від їх виконання та не вживає заходів щодо виконання рішень.

Колегія суддів погоджується з доводами приватного виконавця про те, що у нього відсутня можливість у повному обсязі встановити стан виконання рішення через неможливість потрапити до житла, яке належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 .

При цьому суд правильно вказав, що за змістом ст. 129 Конституції Українита ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, суд дійшов правильного висновку що подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 необхідно задовольнити та надати вказаного Приватному виконавцю дозвіл на примусове проникнення до житлового приміщення - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти подання, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Крім того за змістом п.35 ст. 353 та п.2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду про примусове проникнення до житла після перегляду її в апеляційному порядку, касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра