Справа № 192/665/21
Провадження № 2/932/2324/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді - Куцевола В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

19.05.2021 року Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №512315 від 15.03.2021 о 15 годині 15 хвилин ОСОБА_1 на автомобільній дорозі Н-08440 км Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя керував автомобілем Сканія R114, д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Tranders S2410, д.н.з. НОМЕР_2 , на якому встановлені шини на одній осі з різним типом малюнку, а також на напівпричеп відсутній обов`язковий технічний контроль, за що передбачена відповідальність передбачена ч.4 ст.121 КУпАП. Не погодившись з даним адміністративним протоколом позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката, сплатив йому грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., та оскаржив адміністративний протокол. Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровська від 21.04.2021 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП. Оскільки адміністративну справу закрито, а позивачем сплачено адвокату 5000,00 грн. за правову допомогу, то на підставі ст.23, 1174 ЦК України, позивач просить стягнути на його користь шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою суду від 10.08.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи.

Відповідачам надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, відповідачі є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, що підтверджується поштовими повідомлення від 18.11.2021 року та 16.11.2021 року.

30.11.2021 року відповідач Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області надало відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди відмовити в повному обсязі. Зазначає, що інспектор, який складав протокол був процесуально незалежною особою, тому ГУЕП в Дніпропетровській області не може нести відповідальність. Крім того, позивачем не доведено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення йому завдано збитків.

09.12.2021 року від представника позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просить відзив не приймати до уваги та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №512315 від 15.03.2021 о 15 годині 15 хвилин водій ОСОБА_1 на автомобільній дорозі Н-08440 км Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя керував автомобілем Сканія R114, д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Tranders S2410, д.н.з. НОМЕР_2 , на якому встановлені шини на одній осі з різним типом малюнку, а також на напівпричеп відсутній обов`язковий технічний контроль, за що передбачена відповідальність передбачена ч.4 ст.121 КУпАП.

15.04.2021 року позивач ОСОБА_1 уклав договір № 09-04/21 про надання правової допомоги по справі № 192/362/21 з адвокатом Гаврилюк Ю.І. та сплатив адвокату гонорар у розмірі 5000,00 грн.

Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровська від 21.04.2021 року провадження по справі № 192/362/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

За правилами п. 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року відповідно до положень цього Закону, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону №266/94 ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

У наведених в ст.1 цього Закону випадках фізичній особі (громадянинові) відшкодовується моральна шкода (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №266/94ВР).

За змістом ч. 5-6 ст.4 Закону №266/94 ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Судом встановлено, що незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу відносно ОСОБА_1 не було застосовано.

Позивач не довів суду належними доказами незаконність дій працівників поліції щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст.124 КУпАП.

Оскільки за даних обставин не мала місця жодна з обставин, перелічених у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», то відповідно закриття справи про адміністративне правопорушення, не є підставою для відшкодування шкоди згідно даного Закону та ч. 1 ст. 1176 ЦК України. Наявність самої по собі постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2021 року не є безумовною самостійною і достатньою підставою для відшкодування шкоди, як помилково про це вважає позивач.

Крім того, суд звертає увагу на те, що сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу шкоди.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №312/262/18 у постанові від 21.10.2020 року.

Отже, в даному випадку відсутні підстави для відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ч. 1 ст. 1176 ЦК України. А звідси й вимога ОСОБА_1 про відшкодування шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності у розмірі 5000,00 грн., у вигляді сплаченого гонорару адвокату, є безпідставною.

В даному випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи на підставі статті 1174 ЦК України.

Стаття 1174ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цією нормою передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, даною нормою не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення шкоди.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1174 ЦК України.

Дії (бездіяльність) працівників поліції, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведене дає підстави дійти висновку, що зі змісту постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2021 року не вбачається, що дії інспектора поліції по складанню відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення визнано судом неправомірними. Суд наголошує, що закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.В. Куцевол