ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 червня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3505/21

Головуючий у першій інстанції - Олійник В.П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/4/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:

боржник: ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження: державні виконавці Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

стягувач: ОСОБА_2 ,

заінтересована особа: ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2021 року (повний текст ухвали складено 28 грудня 2021 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державних виконавців Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якій просив:

1) зупинити виконавче провадження ВП № 36354143 від 26.09.2007 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ;

2) визнати виконавчий лист № 2-1105 від 26.09.2007 таким, що не підлягає виконанню повністю;

3) видалити ОСОБА_1 з бази даних боржників відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на підставі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»;

4) відкрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 162 ККУ, ч. 2 ст. 364 ККУ, ч. 3 ст. 365 ККУ, ч. 2 ст. 366 ККУ проти працівників Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_8, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

5) відкрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 232 ККУ проти працівників Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - ОСОБА_8, ОСОБА_5 ;

6) відкрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 384 ККУ проти працівника Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - ОСОБА_5;

7) відкрити кримінальне провадження за ч. 2 ст. 384 ККУ громадянки ОСОБА_2 .

Скарга обґрунтована тим, що державні виконавці у своїх рішеннях та діях ведуть себе упереджено по відношенню до скаржника, на законодавчо встановлених рамках, безпідставно виносять рішення, що в значній мірі перевищують їх повноваження та суперечать діючому законодавству України, Конституції України.

Боржник вказує, що виконавчий лист № 2-1105 від 26.09.2007 повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки виданий без достатніх правових підстав та не відповідає вимогам, встановленим до виконавчого документа ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, у виконавчому листі відсутні індивідуальні податкові номери стягувача та боржника. На думку останнього державний виконавець не повинен був відкривати виконавче провадження, а мав відмовити стягувачу до моменту виправлення виконавчого листа.

Державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження за вказаним виконавчим листом у зв`язку з отриманням стягувачем державної допомоги на неповнолітню дитину впродовж 2012-2018 років.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.12.2021 поновлено ОСОБА_1 попущений з поважних причин строк для подання скарги на дії державних виконавців Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державних виконавців Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог скаржника у повному обсязі, посилаючись на невідповідність нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що є достеменно відомим те, що ОСОБА_2 отримувала соціальну допомогу на неповнолітню дитину в період з 2008 по 2016 роки та з 2017 по 2018 роки, а також неодноразово надавались докази того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в незаконний спосіб володіють майном боржника та його родини на суму близько 8 000 000 грн. Вказує, що судом не враховано, що в період з 2018 року ОСОБА_3 знаходився на повному державному забезпеченні та працював, отримуючи дохід.

Боржник зазначає, що він не був повідомлений про розгляд справ про стягнення з нього аліментів та позбавлення його батьківських прав, йому не надсилалися ні рішення суду про стягнення аліментів, ні виконавчий лист.

У запереченнях, що по суті є відзивами на апеляційну скаргу, державні виконавці ОСОБА_5 та ОСОБА_8 просять у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що вимоги скарги є необґрунтованими.

Державні виконавці вказують, що станом на 10.12.2019 за боржником значиться заборгованість по аліментах, яка на день повноліття дитини становить 62348,74 грн, та штраф за несплату аліментів в сумі 34683,65 грн, сукупний борг становить - 97 032,39 грн, у зв`язку з чим останнього відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» внесено до Державного реєстру боржників і підстав для його виключення з цього реєстру немає. Боржником заборгованість за аліментами не погашена, останній ухиляється від їх сплати та від виконання вимог державних виконавців, не надає державним виконавцям необхідної інформації, зокрема, щодо фактичного місця проживання, майнового стану тощо.

Наголошують, що всі виконавчі дії вчиняються відповідно до вимог і виключно в рамках Закону України «Про виконавче провадження», законні підстави, передбачені ст. 34 цього Закону, для зупинення виконавчого провадження відсутні.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частинами 1, 2 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, видалення відомостей про заявника з бази даних боржників суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30.08.2007, справа № 2-1105/07, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2007 і до досягнення дитиною повноліття (т. 2 а.с. 161, 233, т. 3 а.с. 32-33).

На виконання вказаного рішення суду 26.09.2007 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області видано виконавчий лист № 2-1105/2007 (т. 1 а.с. 8-9, 116, 242-243, т. 2 а.с. 249, 251, т. 3 а.с. 34-35).

На примусовому виконанні Ніжинського МРВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 61635367, до складу якого входить виконавче провадження АСВП № 36354143 з виконання виконавчого листа № 2-1105 від 30.08.2007, виданого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.08.2007 і до досягнення дитиною повноліття, яке відкрито постановою державного виконавця від 26.09.2007 (т. 1 а.с. 11-12, 35, 67-68, 117, 122-124, 245, т. 2 а.с. 134, т. 3 а.с. 9-11, 36, 64-65).

Державними виконавцями проводяться виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1 а.с. 30-32, 34-35, 37-41, 43, 46, 53, 55, 59-61, 63-64, 66-78, 87-89, 118, 120-121, 126, 128-134, 240-250, т. 2 а.с. 2-7, 13-18, 135-137, 160, 163, 182, 193-194, 244-245, т. 3 а.с. 12-16, 43-48, 53).

У зв`язку з наявністю заборгованості, яка станом на 11.06.2019 становила 69 367,29 грн, відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5 відомості про ОСОБА_1 було внесено до Єдиного реєстру боржників (т. 1 а.с. 118).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України, Іммобільяре Саффі проти Італії, Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії.

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (ст. 3, 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13).

За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частиною шостою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги..

Стаття 34 Закону України «Про виконавче провадження» містить імперативний припис, відповідно до якого виконавець зобов`язаний зупинити виконавче провадження за наявності підстав, передбачених в частині першій цієї статті. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», зупинення виконавчого провадження є виключним правом державного виконавця. Суд не може підміняти повноваження державного виконавця, а лише здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Розділом VI ЦПК України врегульовано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). Норми вказаного розділу не передбачають можливості застосування судом такої процесуальної дії, як зупинення виконавчого провадження.

Розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. 447-453 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання про зупинення виконавчого провадження, оскільки провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення.

Відтак висновок районного суду про відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження ВП № 36354143 від 26.09.2007 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_3 є вірним.

Частиною 2 ст. 432 ЦПК України визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Зважаючи на вищенаведене вбачається, що відсутність у виконавчому листі РНОКПП стягувача та боржника не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, у постановах державних виконавців, винесених в рамках спірного виконавчого провадження, зазначені РНОКПП стягувача та боржника, тобто такі дані відомі державним виконавцям та перешкоди для вчинення виконавчих дій у зв`язку з цим відсутні (т. 1 а.с. 35, 37-40).

Встановлено, що виконавчий лист виданий на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30.08.2007, яке набрало законної сили та не скасоване, рішення підлягає примусовому виконанню, за боржником наявна значна заборгованість зі сплати аліментів. На час розгляду справи підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, судом першої інстанції не встановлено, доказів припинення зобов`язань боржника перед стягувачем щодо сплати аліментів суду не надано.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

З урахуванням встановлених обставин справи - наявності чинного судового рішення, виданого на його підставі виконавчого документа, який перебуває на примусовому виконанні органів виконавчої служби, та значної заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим листом, також відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо видалення його з бази даних боржників.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа № 2-1105 від 26.09.2007 таким, що не підлягає виконанню повністю та видалення ОСОБА_1 з бази даних боржників відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на підставі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» є вірним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосуються підстав або звільнення від обов`язку утримувати дитину, або зміни розміру аліментів, але аж ніяк не розгляду порушених боржником у скарзі питань, а тому на правильність висновків суду не впливають.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі, суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної правової оцінки вимогам скарги щодо притягнення державних виконавців Ніжинського МВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та стягувача ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Таким чином вимоги ОСОБА_1 зазначені у пунктах 5-8 його скарги, що стосуються відкриття кримінальних проваджень проти працівників державної виконавчої служби та стягувача віднесені до компетенції слідчого в порядку КПК України та, відповідно, не можуть бути розглянуті у порядку цивільного судочинства.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (ч. 1 ст. 377 ЦПК України).

Таким чином, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 377 ЦПК України ухвала Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24.12.2021 в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про відкриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 162 ККУ, ч. 2 ст. 364 ККУ, ч. 3 ст. 365 ККУ, ч. 2 ст. 366 ККУ проти працівників Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_8, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за ч. 1 ст. 232 ККУ - проти ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ; за ч. 1 ст. 384 ККУ - проти ОСОБА_5 та за ч. 2 ст. 384 ККУ - проти громадянки ОСОБА_2 , підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині вимог скарги.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, 367, 374, 375, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2021 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про:

- відкриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 162 ККУ, ч. 2 ст. 364 ККУ, ч. 3 ст. 365 ККУ, ч. 2 ст. 366 ККУ проти працівників Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_8, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

- відкриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 232 ККУ проти працівників Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - ОСОБА_8, ОСОБА_5 ;

- відкриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 384 ККУ проти працівника Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - ОСОБА_5;

- відкриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 384 ККУ громадянки ОСОБА_2 - скасувати та закрити провадження у справі в цій частині вимог скарги ОСОБА_1 .

В іншій частині ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2022 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко