Справа № 456/1138/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/3359/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретарка: Іванова О.О.,

за участі в судовому засіданні представниці відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Гули Л.В. від 29 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі просить рішення змінити, яким відхилити заяву Відповідача про застосування строку позовної давності та повністю задовольнити позовні вимоги, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.05.2006 р. №10634912.

Вважає рішення несправедливим, незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та матеріального права, у зв`язку з чим, оскаржуване рішення суду підлягає до скасування в повному обсязі. При цьому суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи та має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Вказує, що судом порушено пункт 6 статті 81 ЦПК України, оскільки всі відомості наведені у оскаржуваному рішенні суду, про те, що Позивачка довідалась про порушення свого права 25.11.2009р., є виключно припущеннями, без їх належної перевірки судом та здобуття інших доказів, як огляд матеріалів справи №2-135/09, отримання особистих показів свідків під присягою від Позивачки ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_6 . Також, зазначає, що судом не застосовано норму матеріального права, яка мала б бути застосована при вирішенні даного спору, а саме стаття 210 Цивільного кодексу України, Закон України «Про інформацію» за якою правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом, такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Звертає увагу, що тільки 15.09.2019р. інформація про правочин отримана правомірно, оскільки згідно вимоги Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.05.2016р. №4653 456/1138/16-ц, були витребувані копії спадкових справ №930/2002, яка заводилась після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та №243/2006, яка заводилась після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки ОСОБА_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому при ухваленні рішення по даній справі вважає, що слід керуватись положеннями ЦК Української РСР в редакції 1963 року. З огляду на викладене, Апелянт вважає, що саме 15.09.2016р. у Позивача виникло право на позов, що у розумінні статті 76 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) щодо порушення свого права він довідався виключно 15.09.2016р. після правомірного ознайомлення з матеріалами з спадкових справ №930/2002 яка заводилась після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та №234/2006, яка заводилась після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судове засідання учасники справине з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі особи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, те, що в судовому засіданні брала участь представниця відповідача та те, що від Стрийської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представниці відповідача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 13 ЦПК України, ст. 548, п.1 та п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року, №18/5, абзац 1 п. 212, абзац 1 та 4 п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, ст.ст. 71, 76, 80 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», постанову Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-2469цс16, та відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому при ухваленні рішення по даній справі суд керувався положеннями ЦК Української РСР в редакції 1963 року. Згідно копії спадкової справи №243/2006 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 суд встановив, що 30.03.2006 в Стрийську ДНК із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся ОСОБА_5 , син померлого, який проживає в АДРЕСА_1 , де зазначив, що після смерті батька залишились частина житлового будинку по АДРЕСА_2 та частина квартири АДРЕСА_3 . Таке майно прийняв та 06.05.2006 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд на АДРЕСА_2 . Крім цього, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.01.2003 ОСОБА_4 успадкувала в рівних частках разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 3/4 частини житлового будинку разом із належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці площею 591,00 кв.м, інша частина спадкового майна залишається відкритою. Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 зареєстрована за вказаною адресою з 10.02.2004. Відповідно до договору №109-49 від 26.03.2001, довідки КП «Стрийводоканал» № 57 від 15.09.2016, страхового свідоцтва про страхування будівель, що належать громадянам, серії ДБ №0973155 від 08.06.2004 ОСОБА_4 здійснювала утримання будинку на АДРЕСА_2 та сплачувала комунальні послуги. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що існують всі підстави для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.05.2006 за № 10634912, оскільки правовстановлюючі документи про належність спадкодавцю частки в спірному житловому будинку, а також документи, що підтверджують місце останньої реєстрації або постійного місця проживання ОСОБА_8 відсутні. Таким чином, доказів про прийняття відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_8 шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном суду не надано і таких у судовому засіданні не здобуто. Проаналізувавши вищенаведене, доводи представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважав за необхідне звернути увагу, що сторони були учасниками справи № 2-135/09 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 про реальний розподіл спірного будинковолодіння та земельної ділянки. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 25.11.2009 позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 про реальний розподіл будинковолодіння та земельної ділянки залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача ОСОБА_5 у судове засідання. За таких обставин суд вважав встановленим факт обізнаності позивачки, що визнається її представниками, про порушення її права з 25.11.2009, тобто з моменту, коли ОСОБА_4 як відповідачці по справі № 2-135/09 за позовом ОСОБА_5 про реальний розподіл спірного будинковолодіння та земельної ділянки стало відомо про розгляд вищезгаданої справи та існування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого відповідачу ОСОБА_5 на 1/4 частину будинковолодіння на АДРЕСА_2 . У зв`язку з наведеним суд критично оцінив покликання представника позивачки ОСОБА_11 , що строк позовної давності пропущено позивачкою у зв`язку з її юридичною необізнаністю, відтак судом не здобуто, а позивачкою не надано обґрунтованих та належних доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з даним позовом. Водночас звернув увагу, що суд має захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до переконання, що незважаючи на фактичну підставність заявлених позовних вимог, позивачкою пропущено строк позовної давності, підстав для його продовження чи поновлення немає, а тому в задоволенні позову суд відмовив.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає.

14.04.2016 ОСОБА_4 подала в суд позов до ОСОБА_5 , державний нотаріус Стрийської нотаріальної контори Костур У.Т., у якому просила визнати незаконними дії нотаріуса Стрийської державної контори Костур У.Т., та скасувати видане свідоцтво про право на спадщину за законом та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 травня 2006 року за №1634912.

05.05.2016 ОСОБА_4 подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій просила визнати незаконними дії нотаріуса Стрийської державної контори Костур У.Т. та скасувати видане свідоцтво про право на спадщину за законом та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 травня 2006 року за №1634912; визнати ОСОБА_4 такою, що вступила у спадкування за законом фактично.

26.02.2019 ОСОБА_4 подала заяву про уточнення позовних вимог до ОСОБА_5 , у якій остаточно просила:

?визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності за законом та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 травня 2006 за № 10634912.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що відповідач у встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини не звернувся, а тому видача йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/4 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , є незаконною, оскільки спадкодавець ОСОБА_8 до дня смерті проживав разом з нею та її сім`єю. Вона після смерті ОСОБА_8 надалі проживає у спірному будинку, заяву про відмову від спадщини не подавала, а тому фактично прийняла спадщину за законом. Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. В матеріалах спадкової справи відсутні правовстановлюючі документи про належність спадкодавцю частки у спірному житловому будинку, а також документи, що підтверджують місце останньої реєстрації або постійного місця проживання спадкодавця, а тому державний нотаріус не мала законних прав видати відповідачу свідоцтво про право власності за законом на спірну частку.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави починається від дня набуття оспорюваних активів відповідачем. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії спадкової справи № 243/2006 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 судом встановлено, що 30.03.2006 в Стрийську ДНК із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся ОСОБА_5 , син померлого, який проживає в АДРЕСА_1 , де зазначив, що після смерті батька залишились частина житлового будинку на АДРЕСА_2 та частина квартири АДРЕСА_3 . Таке майно прийняв та 06.05.2006 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд по АДРЕСА_2 (Т.1 а.с. 41, 49, 50).

Крім цього, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.01.2003 ОСОБА_4 успадкувала в рівних частках разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 3/4 частини житлового будинку разом із належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці площею 591,00 кв.м, інша частина спадкового майна залишається відкритою (Т.1 а.с. 8).

Також, з будинкової книги для прописки громадян, що проживають на АДРЕСА_2 встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована за вказаною адресою з 10.02.2004 (Т.1 а.с. 93-96).

Крім цього, судом першої інстанції вірно встановлено з договору №109-49 від 26.03.2001 між ОСОБА_12 та ВАТ «Львівобленерго», довідки КП «Стрийводоканал» № 57 від 15.09.2016, страхового свідоцтва про страхування будівель, що належать громадянам, серії ДБ №0973155 від 08.06.2004, що ОСОБА_4 тривалий час здійснювала та здійснює утримання будинку на АДРЕСА_2 , сплачує комунальні послуги, тощо (Т.1 а.с. 80-83).

Також, судом вірно встановлено, що існують всі підстави для визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.05.2006 за № 10634912, оскільки правовстановлюючі документи про належність спадкодавцю частки в спірному житловому будинку, а також документи, що підтверджують місце останньої реєстрації або постійного місця проживання ОСОБА_8 відсутні. Таким чином, доказів про прийняття відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_8 шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном суду не надано і таких у судовому засіданні не здобуто.

Такий висновок, також, як вбачається із матеріалів справи зроблений з врахуванням позиції Верховного суду у даній справі у постанові від 24.10.2018 року, що повинна була бути врахованою при вирішенні спору.

Проте, судом першої інстанції, також, вірно встановлено, що сторони були учасниками справи № 2-135/09 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 про реальний розподіл спірного будинковолодіння та земельної ділянки.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 25.11.2009 позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 про реальний розподіл будинковолодіння та земельної ділянки залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача ОСОБА_5 у судове засідання.

Вказане свідчить про те, що між сторонами ще принаймні з 2009 року існують суперечливі позиції, спори стосовно порядку користування та розпорядження будинком, що є предметом спору, а також земельною ділянкою.

Зважаючи на вказане слід вважати, що суд першої інстанції правильно вважав встановленим факт обізнаності позивачки, що не заперечено та не спростовано її представниками (стороною позивачки не наведено жодних доводів про те, що вона не брала участі у згаданій справі чи про таку їй було невідомо), про порушення її права з 25.11.2009, тобто з моменту, коли ОСОБА_4 як відповідачці по справі № 2-135/09 за позовом ОСОБА_5 про реальний розподіл спірного будинковолодіння та земельної ділянки стало відомо про розгляд вищезгаданої справи та існування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого відповідачу ОСОБА_5 на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_2 , оскільки позивачка брала учать у розгляді даної справи.

Проте, всупереч згаданих вимог ЦК України, з позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.05.2006 за № 10634912, позивачка звернулась тільки 14.04.2016, тобто після спливу 7 (семи) років з моменту, відколи є достовірні дані про те, що вона дізналась про порушення свого права і про особу, яка його порушила.

У постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15 вказано, що «формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача».

Тому слід додатково вказати і про те, що отримавши у січні 2003 року свідоцтво про право на спадщину на частку у спірному будинку, тобто ставши його власником, будучи зареєстрованою як така, що проживає у такому житлі, утримуючи спірний будинок, сплачуючи комунальні послуги, здійснюючи страхування спірного будинку, сплачуючи податки за користування земельною ділянкою, отримуючи різноманітні довідки, що стосується спірного будинку, зокрема, і з БТІ та знаючи про смерть ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 15.02.2003 року, позивачка не могла не цікавитися та не знати про долю іншої ј частини спірного будинку, спадщина на яку, на час отримання нею свідоцтва про право на спадщину не була відкритою, враховуючи, також, що право власності за відповідачем на ј частину будинку (як вбачається із довідки Стрийського МБТІ Т.1 а.с. 211) з 2006 року зареєстроване як у реєстровій книзі, так і у відкритому електронному реєстрі №14475718.

Враховуючи вказане у суду першої інстанції були всі підстави для застосування строку позовної давності до вимоги заявленої позивачкою на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, що була подана у суді першої інстанції.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра