Справа № 466/1382/22
Провадження № 2/466/1337/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

секретаря с/з Окілка В.М.

з участю відповідача ОСОБА_1

справа № 466/1382/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в спрощеному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання дитини

встановив:

18.02.2022 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, в якому просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08.07.2020 року та стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1300грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08.07.2020 року, ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00грн., але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 19.02.2020р. і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вказує, що на даний час у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я та отримання інвалідності ІІІ групи він не може повноцінно працювати та заробляти достатньо коштів щоб утримувати себе та сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн. на місяць. Внаслідок непрацездатності, на сьогоднішній день єдиним доходом позивача є отримання пенсії по інвалідності в сумі 1854грн. на місяць, що підтверджується довідкою про отримання пенсії по інвалідності №184 від 10.02.2022 року. Внаслідок наведеного, станом на сьогодні у позивача виникла заборгованість по сплаті аліментів.

Крім того, позивач зазначає, що на даний час він спроможний сплачувати аліменти лише в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, сума якого є меншою за 2000грн. Стягнення з позивача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00грн. на місяць поставило позивача ОСОБА_2 у надзвичайно скрутне становище. З врахуванням вищевикладеного, змушений звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов заперечила та просила суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Суду України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшенні здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі, визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, суду необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що сторони по справі колишнє подружжя. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08.07.2020 року (а.с.5-6).

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08.07.2020 року вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00грн., але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 19.02.2020р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-6).

Відповідно до копії Посвідчення серії НОМЕР_3 від 30.06.2021 року, позивач ОСОБА_2 являється особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання (а.с.4).

Згідно Розрахунку заборгованості по аліментах №1985/19.14-11 від 14.02.2022 року, заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 14.02.2022 року складає 36443,50 грн. (а.с.7-8).

З довідки про доходи ОСОБА_2 №184 від 10.02.2022 року вбачається, що позивач отримує державну соціальну допомогу та сума нарахованого доходу за період з квітня 2021 по січень 2022 року становить 13359,74 гривень (а.с.9).

У відповідності до Довідки №529 від 25.06.2021 року, виданої Турківською районною філією Львівського обласного центру зайнятості, ОСОБА_2 дійсно не зареєстрований в Турківській районній філії Львівського обласного центру зайнятості як безробітний і допомоги по безробіттю з 01.12.2020 по 25.06.2021 не отримував (а.с.10).

Як вбачається з копії рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08.07.2020 року, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною-інвалідом з діагнозом «синдром Дауна» та потребує постійного стороннього догляду. Даний факт стверджується медичним висновком №262 від 20.03.2013р., який дійсний до 09.03.2031 року. Відтак, потребує значних коштів на лікарські та реабілітаційні засоби.

Як встановлено судом, позивач являється особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, однак вказана група інвалідності є працездатною. Матеріальний стан позивача є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати свого сина, який є дитиною-інвалідом, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Звертаючись з позовом до суду, позивач не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану чи зміни матеріального стану стягувача.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00грн., що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного судовим рішенням.

Суд звертає увагу на те, що утримання дитини є обов`язком батьків, і рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання платником аліментів. Розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в тому числі дитини, та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на зменшення їх розміру та права дитини на утримання з боку батька.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі визначеному судовим рішенням, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими.

Таким чином, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141, 263-265,268 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова з дня його проголошення.

Текст рішення складено та підписано 02.06.2022 року.

Суддя О. І. Ковальчук