ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5236/21
Номер провадження 22-ц/819/2351/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«27» січня 2022 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Воронцової Л.П.

суддів: Полікарпової О.М.

Чорної Т.Г.

секретар Савицька А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Чужиков Дениса Юрійовича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи : Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при виконанні обов`язків військової служби рядового міліції взводу №4 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Херсон» УМВС України в Херсонській області на території Донецької області в районі с.Новокатеринівка, Старобешівського району внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Заява мотивована тим, що 02 серпня 2014 року наказом УМВС України в Херсонській області №152 о/с її чоловіка ОСОБА_2 було прийнято на військову службу в органи внутрішніх справ України на посаду міліціонера взводу №4 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Херсон» УМВС України в Херсонській області, рядовим міліції. Згідно наказу УМВС України в Херсонській області від 18 серпня 2014 року №196 о/с дск працівників БПСМ ОП «Херсон» відряджено в зону АТО до міста Маріуполь Донецької області , а звідти до м.Іловайськ. 29 серпня 2014 року під час виходу з оточення в місті Іловайськ поблизу селища Новокатеринівка, БМП, на якому знаходився її чоловік, рядовий міліції, лікар батальйону «Херсон» ОСОБА_2 була обстріляна з важкого озброєння військовими Російської Федерації, внаслідок отриманих численних поранень чоловік помер.

За результатами спеціального розслідування комісія УМВС України в Херсонській області дійшла висновку, що загибель рядового міліції ОСОБА_2 сталася в період проходження служби в зоні бойових дій при виконані службових обов`язків, пов`язаних із збереженням територіальної цілісності України, відсічі збройній агресії Російської Федерації, безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі із злочинністю, про що свідчать Акт № 74 від 14.09.2014 року ( Про нещасний випадок) та акт спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком від 16.09.2014 року.

Зазначене, також підтверджується довідками УКЗ УМВС України в Херсонській області № 2/2541 від 22.09.2014 року, №2/2740 від 03.10.2014 року, №2/2415 від 08.09.2014 року.

Встановлення факту загибелі чоловіка в наслідок збройної агресії та воєнного конфлікту з РФ на території Донецької області необхідно їй з метою визначення статусу ОСОБА_2 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції «Про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях», тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених Конвенцією та іншими нормами міжнародного права.

Від встановлення даного факту у заявника залежить виникнення, зміна, та припинення правовідносин, в яких вона через дії РФ вимушено бере участь.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішеннямадвокат Чужиков Денис Юрійович, який діє від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про те, що судом І інстанції не в повній мірі досліджені наявні в матеріалах справи докази та аргументи заявниці, у зв`язку із чим судом прийнято рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що метою встановлення факту загибелі її чоловіка ОСОБА_2 являється визначення статусу заявника, як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, тобто отримання статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, з можливим подальшим отриманням допомоги від гуманітарних організацій.

Звернення з цією заявою викликано необхідністю встановлення причинного зв`язку між загибеллю та збройною агресією Російської Федерації проти України, з метою подальшого отримання допомоги від гуманітарних організацій і пенсії, як ветерану війни (особі з інвалідністю, внаслідок війни), який брав участь у АТО.

Скаржник посилається на постанову Верховного Суду у справі № 755/14659/16-ц, в якій встановлений факт збройної агресії РФ проти України та зазначено про те, що встановлення факту причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією Російської Федерації та конкретними обставинами (в даному випадку загибелі чоловіка заявниці) можливо лише шляхом звернення до суду, оскільки законодавцем не визначено іншого, позасудового шляху встановлення такого факту.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 та встановити юридичний факт смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який 29.08.2014 року під час виконання обов`язків військової служби рядового міліції взводу №4 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Херсон» УМВС України в Херсонській області на території Донецької області в районі с. Новокатеринівка, Старобешівського району внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В судове засідання учасники процесу не з`явилися, від адвоката Чужикова Д.Ю. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Враховуючи, що учасники процесу належним чином повідомленні про місце і час розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за їх відсутності відповідно до ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд І інстанції послався на те, що заявник має достатньо переконливі докази того, що її чоловік загинув під час проведення антитерористичної операції 29 серпня 2014 року у зоні її проведення, а тому підстави для висновку про те, що у останньої наявні перепони для підтвердження факту загибелі її чоловіка ОСОБА_2 внаслідок проведення антитерористичної операції відсутні.

Тобто, юридичний факт, про встановлення якого порушує у цій справі питання заявник (наявність збройної агресії проти України зі сторони Російської Федерації), є загальновідомим та встановленим в порядку окремого провадження бути не може.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 і ОСОБА_2 27 вересня 2012 року уклали шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13-15).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08 вересня 2014 року ОСОБА_2 помер.(а.с.16).

Згідно витягу з наказу УМВС України Херсонської області від 02.07.2014 року №152 о/с ОСОБА_2 призначено на посаду міліціонера взводу №4 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення (Херсон) УМВС, присвоєно спеціальне звання рядовий міліції. (а.с. 25)

Наказом УМВС України в Херсонський області від 17.09.2014 року № 243 о/с рядового міліціонера взводу №4 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення (Херсон) УМВС, виключено із списків особового складу у зв`язку зі смертю з 29 серпня 2014 року, підстава: свідоцтво про смерть. (а.с. 26)

Актами спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, який стався 29 серпня 2014 року у батальйоні патрульної служби міліції особливого призначення Херсон УМВС України Херсонської області від 16 вересня 2014 року, та про нещасний випадок № 74 від 16.09.2014 року, встановлено, що нещасний випадок загибель міліціонера взводу №4 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення (Херсон) УМВС України в Херсонській області рядового міліції ОСОБА_2 , яка мала місце 29.08.2014 року під час бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей і настала через множині осколкові поранення грудної клітини та кінцівок, визнано таким, що стався в період проходження служби в ОВС України при виконанні службових обов`язків громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю та тероризмом. (а.с. 27 35)

Відповідно до довідок № 2/2415 від 08.09.2014 року, №2/2541 від 22.09.2014 року , № 2/2740 від 03.10.2014 року ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 02.07.2014 до 29.08.2014 року, для виконання завдань, визначених Законом України "Про боротьбу з тероризмом" та несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення АТО, ОСОБА_2 з 18.08.2014 наказом УМВС від 18.08.2014 року №196 о/с дск був відряджений у розпорядження керівництва антитерористичної операції на території Луганської та Донецької області. 29.08.2014 р. загинув в зоні проведення АТО в районі міста Іловайськ Донецької області. (а.с.19,20,24).

Верховна Рада України 15 квітня 2014 року прийняла Закон Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території , відповідно до статті 2 якого, ним визначається статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації.

Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-УІП було затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому, зокрема, зазначено, що Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором.

Верховна Рада України Постановою від 21 квітня 2015 року № 337-УНІ схвалила текст Заяви Верховної Ради України Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків , у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту України також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України.

Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року № 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 вересня 2015 року Про нову редакцію Воєнної доктрини України та затвердив Воєнну доктрину України, якою визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно з частиною другою статті 61 ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 8 частини першої, частини другої статті 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року в справі № 695/867/17 (провадження № 61-9917св18) міститься висновок про те, що у судовому порядку встановлюються лише такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, і в судовому порядку встановлення юридичних фактів можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Особа звернувся до суду в порядку окремого провадження з метою встановлення факту його поранення на території Донецької області при виконанні обов`язку військової служби внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, тобто факту, що має юридичне значення, у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України. Однак зі змісту поданої заявником заяви вбачається, що у визначеному законом (позасудовому) порядку вже встановлено факт його перебування в момент поранення у зоні проведення бойових дій на сході України; встановлено, що нещасний випадок з ним трапився у зв`язку з виконанням службово-бойового завдання в зоні проведення бойових дій; військово-лікарською комісією встановлено, що захворювання пов`язане з проходженням військової служби; встановлено діагноз: контузія, пов`язана з отриманою 18 лютого 2015 року травмою, а саме вогнепальним пораненням сідничної ділянки зліва з подвійним вогнепальним переломом сідничної кістки в області гілок вертлюжної западини з незначним зміщенням уламків та з помірним порушенням функції першого тазостегнового суглоба; внаслідок отримання травми в зоні проведення бойових дій заявник набув статусу особи з інвалідністю ІІ групи .

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 має відповідні належні докази того, що її чоловік загинув під час проведення антитерористичної операції 29 серпня 2014 року в зоні її проведення, а саме: накази УМВС України Херсонської області від 02.07.2014 року №152 о/с і від 17.09.2014 року № 243 о/с; акти спеціального розслідування від 29 серпня 2014 року і від 16 вересня 2014 року, та про нещасний випадок № 74 від 16.09.2014 року, якими встановлено, що нещасний випадок загибель міліціонера взводу №4 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення (Херсон) УМВС України в Херсонській області рядового міліції ОСОБА_2 , яка мала місце 29.08.2014 року під час бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей і настала через множині осколкові поранення грудної клітини та кінцівок, визнано таким, що стався в період проходження служби в ОВС України при виконанні службових обов`язків громадської безпеки, у боротьбі зі злочинністю та тероризмом; довідками № 2/2415 від 08.09.2014 року, №2/2541 від 22.09.2014 року , № 2/2740 від 03.10.2014 року про те, що ОСОБА_2 був відряджений у розпорядження керівництва антитерористичної операції на території Луганської та Донецької області, і 29.08.2014 р. загинув в зоні проведення АТО в районі міста Іловайськ Донецької області.

Факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановлено нормативно-правовими актами зокрема, Законом України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», а тому цей факт установленню в судовому порядку не потребує. Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) та від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц (провадження № 14-354цс19).

Суд першої інстанції, правильно виходив із того, що юридичний факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 (наявність збройної агресії проти України зі сторони Російської Федерації), є загальновідомим та встановленим у порядку окремого провадження бути не може.

Факт смерті чоловіка ОСОБА_2 , її причини, обставини, місце настання підтверджені відповідними належними і допустимими доказами і встановленню в судовому порядку не підлягає.

За таких обставин юридичний факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає встановленню у судовому порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати . […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

До такого висновку за аналогічних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 23.06.2021 року, справа №707/52/17.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2021 року скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 377 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Чужиков Дениса Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного судового рішення 27 січня 2022 року.

Головуючий: Л.П. Воронцова

Судді: О.М. Полікарпова

Т.Г. Чорна