РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року

м. Рівне

Справа № 565/1330/21

Провадження № 22-ц/4815/545/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус

Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець

виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергій Петрович

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2021 року у складі судді Малкова В. В., ухвалене в м. Вараш Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергій Петрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що виконавчий напис був вчинений із грубим порушенням порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки нотаріус не перевірив безспірності вимог, за якими вчинено виконавчий напис. Просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. за реєстровим №6582 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості на суму 19 325,44 грн..

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2021 року вказаний позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 07.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем за реєстровим №6582 про стягнення з ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Василівська, 100, код 234947714) заборгованості в розмірі 19 325 гривень 44 копійок. Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1362 гривні. Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2021 року про зупинення стягнення за виконавчим провадженням №66754198 відкритим приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренком Сергієм Петровичем на підставі виконавчого напису №6582, виданого 07.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які встановлюють вимоги для вчинення виконавчих написів нотаріусами України та обґрунтоване належними і достовірними доказами на підтвердження того, що такі вимоги нотаріусом Бригідою В. О. дотримані не були, зокрема, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив вищевказані правові норми.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неправильної оцінки фактичних обставин та їх недостатнього дослідження, представник ОСОБА_1 - адвокат Калінін Сергій Костянтинович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції про неналежність як доказів наданих меморіальних ордерів на загальну суму 5000 гривень, оскільки із даних доказів не виявилось можливим встановити, що саме позивач оплатив витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, так як платником за даними меморіальними ордерами зазначено «Транз.рах._DN,DG,DZ» із кодом №14360570, цифри коду якого не збігаються із даними РНОКПП позивача. Пояснює, що відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Правлінням Національного банку України № 22 від 21.04.2004, під час безготівкових розрахунків можуть застосовуватися розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді, і нею ж встановлено можливість безготівкової форми в тому числі і для меморіального ордера. Додає, що долучені до позовної зави меморіальні ордери на суму 1 000,00 грн. та 4 000,00 грн. є належним свідченням сплати ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, оскільки в призначенні платежу зазначено прізвище особи, яка внесла платіж, а також посилання на реквізити договору про надання правничої допомоги. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу змінити і прийняти постанову, якою стягнути з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» в сумі 5 000,00 грн, а також судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржене в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, а тому по суті спору апеляційним судом не переглядається.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

Клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу заявлене стороною позивача у позовній заяві та на підтвердження понесення таких витрат додано наступні документи: копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2212 від 26.06.2018 року; копія Ордеру № 1057324 на надання правової (правничої) допомоги, виданий на підставі Договору про надання правової допомоги № б/н/21 від 14.09.2021 року адвокатським бюро «Калінін і партнери» 24.09.2021 року; копія Договору про надання правової допомоги № б/н/21 від 14.09.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Калінін і партнери»; копію Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № б/н/21 від 14.09.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Калінін і партнери»; копія Акту виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової допомоги № б/н/21 від 14.09.2021 року, в якому зазначено найменування наданої послуги клієнту, її тривалість та вартість; Рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди) у адвокатському бюро «Калінін і партнери»; копія меморіального ордеру № @2PL472385 від 20.09.2021 на суму 1 000,00 грн.; копія меморіального ордеру № @2PL466157 від 20.09.2021 на суму 4 000,00 грн..

Апеляційний суд, перевіривши документи, що подані стороною позивача як підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, приходить до переконання про відмову у задоволенні так вимоги і, відповідно, відхилення апеляційної скарги.

Оцінюючи надані меморіальні ордери, суд вважає, що вони не можуть слугувати належним і достовірним доказом в розумінні ст.. 77, 79 ЦПК України на підтвердження сплати вказаних сум ОСОБА_1 адвокатському бюро «Калінін і партнери» за надані останнім послуги професійної правничої допомоги.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1. ст. 79 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2ст. 89 ЦПК України).

Із вказаних меморіальних ордерів неможливо встановити, що саме позивач ОСОБА_1 оплатив витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень, оскільки платником за даними меморіальними ордерами зазначено «Транз.рах._DN,DG,DZ» із кодом №14360570, цифри коду якого не збігаються із даними РНОКПП позивача.

Прізвище позивача ОСОБА_1 та посилання на реквізити договору про надання правничої допомоги вказані у графі «призначення платежу» і така відмітка також не може вважатися належним доказом, що саме ОСОБА_1 є платником за даним платежем, і відповідно не може бути підставою для стягнення на користь ОСОБА_1 зазначених сум 1 000,00 та 4 000,00 грн..

Покликання апелянта на Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Правлінням Національного банку України № 22 від 21.04.2004, якою передбачено можливість під час безготівкових розрахунків застосовувати розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді, а також можливість безготівкової форми в тому числі і для меморіального ордера апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки відмова суду першої інстанції у задоволенні вимоги про стягнення правничої допомоги ґрунтується не на неналежності форми розрахунку (електронна чи паперова), а зводиться до того, що сам платіжний документ не містить тих реквізитів, які безспірно визначаю платника коштів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини

справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 листопада 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.