К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року місто Київ

справа № 757/25945/20-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/616/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Андрієнко А.М., Вербової І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Мазур О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Волкової С.Я. від 4 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "Українська залізниця" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що з 1 квітня 1993 року ОСОБА_1 працював на посаді чергового по залізничній станції Ніжин в АТ "Українська залізниця".

Наказом відповідача № 528/ос від 21 травня 2020 року позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію на пільгових умовах.

Позивач вважав наказ про звільнення незаконним, оскільки 17 березня 2020 року його було попереджено про скорочення посади чергового по залізничній станції Ніжин з 21 травня 2020 року. Після безрезультатних переговорів з керівництвом щодо незаконного скорочення посади, позивач був вимушений написати заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки зазнавав тиску з боку керівництва.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд поновити його на роботі черговим по станції Ніжин АТ "Українська залізниця" та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 травня 2020 року по день поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 4 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що при звільненні позивача на підставі статті 38 КЗпП України відповідачем дотримано процедуру звільнення у зв`язку із виходом останнього на пенсію на пільгових умовах, норми трудового законодавства не порушено, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Факт примусу позивача до написання заяви про звільнення за власним бажанням не доведений.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що він написав заяву про звільнення за власним бажанням 21 травня 2020 року у зв`язку з виходом на пенсію на пільгових умовах (на яку не мав права) із зазначенням, що дія вчинена у зв`язку із скороченням його посади від 21 травня 2020 року і свідчить про безвихідність становища, не відповідало його вільному волевиявленні, оскільки така заява фактично подана під впливом відповідача.

Наказом № 528/ос від 21 травня 2020 рокупро припинення трудового договору (контракту) позивач звільнений за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію на пільгових умовах, разом з тим у трудовій книжці зазначено, що він звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років. Таким чином, наказ № 528/ос від 21 травня 2020 року є незаконним, оскільки зазначаючи у трудовій книжці іншу підставу виходу на пенсію, відповідач фактично визнав наказ про звільнення недійсним.

Суд помилково вказав, що позивач свою заяву про звільнення не відкликав, оскільки у даному випадку це неможливо було зробити у зв`язку із скороченням його посади у день її написання.

Крім того, суд не дослідив ту обставину, що у відповідача фактично не проводилося скорочення посад, а відбулося незаконне звільнення саме позивача. Також він мав право на переважне працевлаштування у зв`язку із тривалою роботою на підприємстві (27 років), однак йому були запропоновані такі роботи, які позивач не зміг би виконувати, що в подальшому все одно призвело б до звільнення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" вказує на безпідставність її доводів та наголошує, що звільнення позивача відбулося з дотриманням трудового законодавства.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник АТ "Українська залізниця" - Шапран Л.І. в судове засідання не з`явився, однак направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибути в місто Київ (робоче місце знаходиться в місті Конотоп Сумської області) та запровадженням воєнного стану.

Колегія суддів вважає, що з метою дотримання розумних строків розгляду даної справи, клопотання представника скаржника не підлягає задоволенню. Чинне процесуальне законодавство передбачає можливість учасників справи, зокрема під час дії воєнного стану, приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак таким правом представник відповідача не скористався. Саме по собі посилання на введення воєнного стану без конкретизації обставин, які унеможливлюють прибуття у судове засідання, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що у період з 1 квітня 1993 року по 21 травня 2020 року ОСОБА_1 працював черговим по залізничній станції Ніжин в АТ "Українська залізниця" (а.с. 45-48).

17 березня 2020 року позивача було повідомлено, що на підставі наказу регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" від 29 листопада 2019 року № 645-Н "Про затвердження технологічного процесу роботи станції Ніжин" та наказу регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" від 18 лютого 2020 року № 67-Н "Про внесення змін до штатного розпису Київської дирекції залізничних перевезень" з 21 травня 2020 року у зв`язку зі зміною технологічного процесу роботи станції Ніжин, об`єднанням двох робочих місць чергового по залізничній станції в одне робоче місце, його посада підлягає скороченню.

В цей же день ОСОБА_1 запропоновано вакантні посади в підрозділах регіональної філії "Південно-Західна залізниця", а саме: оператор станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів станції Ніжин; черговий з надання довідок станції Ніжин; диспетчер маневровий станції Дарниця; черговий по залізничній станції Дарниця; черговий по сортувальній гірці станції Дарниця; заступник начальника ЕЧ-6 Дарниця; інженер з охорони праці 1 категорії ЕЧ-6 Дарниця; інженер 1 категорії виробничо-технічного відділу ЕЧ-6 Дарниця; енергодиспетчер енергодиспетчерська група ЕЧ-6 Дарниця; старший електромеханік (електропостачання) (1 група) виробнича дільниця Дарниця ЕЧ-6 Дарниця; електромонтер контактної мережі 4 розряду виробнича дільниця Ніжин ЕЧ-6 Дарниця; інженер дільниці по обслуговуванню пасажирів РПЧ-10 Чернігів; електромеханік дільниці І групи виробнича дільниця № 21 групи Чернігів-Семиходи-Горностаївка-Ніжин ШЧ-11 Ніжин; інженер з безпеки руху поїздів ТЧ-9 Дарниця (а.с.5).

Листом виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця"від 20 травня 2020 року ОСОБА_1 додатково повідомлено про вакантні посади на день звільнення в підрозділах дирекції на станції Дарниця та Ніжин, а саме: черговий з надання довідок станції Ніжин; диспетчер маневровий станції Дарниця; черговий по залізничній станції Дарниця; черговий по парку станції Дарниця; черговий по сортувальній гірці станції Дарниця. Роз`яснено, що у разі відмови ОСОБА_1 від запропонованих посад, його буде звільнено з підприємства відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі 1 середньомісячної заробітної плати згідно статті 44 КЗпП України. Проінформовано про можливість скористатися правом звільнення на пенсію за вислугою років з виплатою 5-ти середньомісячних заробітних плат згідно пункту 8.11 колективного договору між адміністрацією і територіальним комітетом профспілки (на день звільнення пільговий стаж становить 27 років 1 місяць 21 день).

21 травня 2020 року позивач відмовився від запропонованих посад, про що зазначив на листі виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця"від 20 травня 2020 року (а.с.7).

21 травня 2020 року ОСОБА_1 власноручно написав заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на пільгових умовах 21 травня 2020 року у зв`язку зі скороченням його посади з 21 травня 2020 року (а.с. 11).

Наказом АТ "Українська залізниця" від 21 травня 2020 року № 528/ОС позивача було звільнено з займаної посади на підставі статті 38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію на пільгових умовах (а.с.12).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Із змісту наведеної норми убачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, зокрема: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Положеннями частини 2 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як убачається з матеріалів справи, позивач був завчасно (17 березня 2020 року) повідомлений про скорочення його посади з 21 травня 2020 року, при цьому йому двічі пропонувалися наявні на підприємстві вакансії від зайняття яких він відмовився (а.с. 5, 7).

Згідно із частинами 1, 3 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена виходом на пенсію, роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

21 травня 2020 року ОСОБА_1 скористався своїм правом на звільнення у зв`язку із виходом на пенсію на пільгових умовах, про що написав відповідну заяву, яка була задоволена в цей же день і відображена у наказі про звільнення від 21 травня 2020 року № 528/ОС.

Суд першої інстанції, установивши, що позивача було звільнено з займаної посади на підставі статті 38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію на пільгових умовах, в

обумовлений у відповідній заяві строк, дійшов правильного висновку про те, що відповідачем норми трудового законодавства не порушені.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що заява про звільнення була написана під впливом відповідача, оскільки іншого вибору він не мав у зв`язку із скороченням його посади від 21 травня 2020 року, що і свідчить про безвихідність становища, відхиляються колегією суддів.

Аналізуючи матеріали справи, можна стверджувати, що позивач вважав своє звільнення незаконним, оскільки єдиною причиною написання ним такої заяви є скорочення займаної посади. Тобто право вибору у позивача було лише щодо підстави звільнення: у зв`язку із скороченням або у зв`язку із виходом на пенсію.

Перевіряючи законність звільнення ОСОБА_1 саме на підставі статті 38 КЗпП України, колегією суддів не встановлено порушення трудового законодавства з боку відповідача, зокрема щодо наявності примусу до звільнення, що також вірно встановлено судом першої інстанції.

У даному випадку не доцільно перевіряти наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедуриАТ "Українська залізниця", оскільки встановлення відповідних обставин можливе лише у випадку звільнення позивача саме на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, що у даному випадку не відбулося.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково вказав, що позивач свою заяву про звільнення не відкликав, оскільки у даному випадку це неможливо було зробити у зв`язку із скороченням його посади, не впливають на суть вирішеного питання, а тому також відхиляються колегією суддів.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що наказ № 528/ос від 21 травня 2020 року є незаконним, оскільки зазначаючи у трудовій книжці іншу підставу виходу на пенсію, відповідач фактично визнав наказ про звільнення недійсним є необґрунтованими.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не посилався на таку підставу позову як невідповідність відомостей внесених в трудову книжку і зазначених у наказі про звільнення, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині судом апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 2 червня 2022 року.

Головуючий

Судді: