Справа № 638/4670/21
Провадження № 2/638/1972/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Подосокорської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИВ:

31.03.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування якого вказує, що він перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». З 01.01.2018 пенсію було перераховано. Проте, позивач не погодився з зазначеним перерахунком та звернувся до суду з відповідним позовом. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 у справі №520/1062/2020 було зобов`язано ГУ ПФ України в Х/о провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 83% грошового забезпечення з 01.01.2018 з урахуванням приписів ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02. 12.2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 скасовано в частині відмови у задоволені позовних вимог. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Х/о та зобов`язано Головне управління податкової служби у Харківській області скласти та подати до Головного управління пенсійного фонду нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019, з урахуванням положення постанови Кабінету Міністрів України №704, для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру пенсії позивача. Позивач вказує, що відповідачем не виконані рішення суду, у зв`язку з чим просить суд стягнути збитки у вигляді упущеної вигоди на суму 169 8/04,40 грн.

08.06.2021 начальником ГУ ПФУ в Х/о подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що виплату різниці в пенсії нараховану за період з 01.02.2018 по 31.12.2020 у розмірі 53328,60 грн буде проведено за наявності виділення коштів на цю мету з Державного бюджету України. Різницю в пенсії нараховану за період з 01.01.2021 по 31.01.2021 у розмірі 2012,40 грн внесено до виплатної відомості та профінансовано у лютому поточного року. У зв`язку з чим відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

22.06.2021 позивачем подано відповідь на відзив, у якій ОСОБА_1 , посилаючись на доводи аналогічні доводам, викладеним у позові, просить задовольнити позов.

12.11.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова, за клопотанням позивача, залучено до справи у якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області.

23.11.2021 співвідповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволені позову.

29.11.2021 позивачем подано відповідь на відзив Головногоу правління Державної казначейської служби України у Харківській області, у якій просить відхилити відзив та задовольнити позов.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, просив задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача ГУ ДКС України в Харківській області Пузіков В. у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача ГУ ПФ України в Харківській області у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, надано заяву у з проханням розглядати справу за наявними матеріалами справи.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що 01.04.2020 рішенням Харківського окружного адміністративного суду №520/1062/2020, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення пенсії ОСОБА_1 , шляхом зменшення відсотків пенсії від розміру грошового забезпечення з 83% до 70% відповідної суми грошового забезпечення при перерахунку пенсії з 01.01.2018. Зобов`язано ГУ ПФ України в Х/о провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 83% грошового забезпечення з 01.01.2018. Зобов`язано ГУ ПФ України в Х/о провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 83% грошового забезпечення з 01.01.2018 з урахуванням приписів ЗУ «Про індексацію грошових коштів населення» (а.с. 9-14).

02.12.2020 постановою Другого апеляційного адміністративного суду №520/1062/2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 скасовано в частині відмови у задоволені позовних вимог. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Податкової служби у Харківській області щодо не підготовки та ненадання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019. Зобов`язано Головного управління Податкової служби у Харківській області скласти та надати Головному управлінню Пенсійного фонду України у Харківській області нову довідку щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019, з урахуванням положення постанови КМ України №704, для проведення з 01.04.2019 (першого числа місця , який йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії) перерахунку основного розміру пенсії позивача. Постанова набрала законної сили 02.12.2020 (а.с.16-20).

19.05.2020 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження №6211258 за виконавчим листом №520/1062/2020 (а.с.33).

Як зазначає позивач рішення суду відповідачем не виконані. В свою чергу відповідач ГУ ПФ України в Харківській області вказує, що виплату різниці в пенсії нараховану за період з 01.02.2018 по 31.12.2020 у розмірі 53328,60 грн буде проведено за наявності виділення коштів на цю мету.

З наданого розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою ОСОБА_1 вбачається, що за період з 01.02.2018 по 31.12.2020 виплата різниці в пенсії позивачу нараховано, проте фактично не виплачено (а.с. 43).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Однак в порушенні зазначених вище вимог Закону рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 та Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 не виконано за період з 01.02.2018 по 31.12.2020.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу ходять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши докази у справі, надавши оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат підлягають задоволенню за наступним розрахунком: Індекс інфляції за весь період = 1.1815740 (лютий 2018 року - 100.9%, березень 2018 року - 101.1%, квітень 2018 року - 100.8%, травень 2018 року - 100%, червень 2018 року - 100%, липень 2018 року - 99.3%, серпень 2018 року - 100%, вересень 2018 року - 101.9%, жовтень 2018 року - 101.7%, листопад 2018 року - 101.4%, грудень 2018 року - 100.8%, січень 2019 року - 101%, лютий 2019 року - 100.5%, березень 2019 року - 100.9%, квітень 2019 року - 101%, травень 2019 року - 100.7%, червень 2019 року - 99.5%, липень 2019 року - 99.4%, серпень 2019 року - 99.7%, вересень 2019 року - 100.7%, жовтень 2019 року - 100.7%, листопад 2019 року - 100.1%, грудень 2019 року - 99.8%, січень 2020 року - 100.2%, лютий 2020 року - 99.7%, березень 2020 року - 100.8%, квітень 2020 року - 100.8%, травень 2020 року - 100.3%, червень 2020 року - 100.2%, липень 2020 року - 99.4%, серпень 2020 року - 99.8%, вересень 2020 року - 100.5%, жовтень 2020 року - 101%, листопад 2020 року - 101.3%, грудень 2020 року - 100.9%).

Розрахунки за період з 01.02.2018 по 31.12.2020 на заборгованість в розмірі 53328.60 грн. Інфляційні нарахування з 01.02.2018 по 31.12.2020 складають 9683.09 грн.

Отже, загальна сума матеріальних збитків, які підлягають стягненню становить 9683, 09 грн.

Посилання представника відповідача ГУ ДКС України в Харківській області та ті обставини, що зазначений спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства є безпідставними , виходячи з наступного.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

У Рішенні Конституційного Суду України (справа про соціальні гарантії громадян) від 9 липня 2007 року №6-рп/2007,утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захисті юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6,частини другої статті 19, частини першоїстатті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами; невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадяну нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Так, однією з гарантій реалізації конституційного права на соціальне забезпечення є судовий захист відповідного права.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1, 2 ч. 1ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п. 1 ч. 1ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1ст. 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для якихзакономустановлений інший порядок судового вирішення.

Виходячи з предметної юрисдикції адміністративних судів, визначеної ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), справи, пов`язані із захистом соціальних прав громадян, розглядаються у порядку адміністративного судочинства. Так, відповідно до частини 6 статті 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

За загальним правилом, передбаченим у частині першій статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі визначальною ознакою є характер спірних правовідносин.

Суд зазначає, що у своїй постанові від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556 цс 19) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу що слід розрізняти вимоги щодо стягнення недоотриманої суми пенсії (борг за пенсійними виплатами) та стягнення компенсації втрати частини доходів через порушення строків їх виплати. Й у справі № 676/1557/16-ц (провадження №14-197 цс 19) в постанові від 3 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки відповідач вже погасив борг за пенсійними виплатами позивачу, а ця справа стосується захисту права позивача на компенсацію, зумовлену простроченням виплати пенсії належного розміру, тобто позовні вимоги пов`язані з відшкодуванням шкоди та заявлені без вимоги вирішити публічно-правовий спір, то такий спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства.

З позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що спір між сторонами стосується захисту права позивача на компенсацію, зумовлену простроченням виплати йому пенсії належного розміру. Факт прострочення строків виплати пенсії позивачу відповідачем не спростований. Таким чином, при поданні позовної заяви ОСОБА_1 не заявляв вимогу вирішувати публічно-правовий спір, тож суд, ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин вважає, що позивач правильно обрав спосіб захисту, який не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а стосується захисту його приватного інтересу - права позивача на компенсацію, зумовлену простроченням виплати пенсії належного розміру.

Тож стягнення компенсації втрати частини доходів через порушення строків виплати пенсії не є стягненням боргу за пенсійними виплатами, і не підпадає під правило щодо розгляду таких спорів у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 509,625 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення збитків- задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 індекс інфляції у розмірі 9683 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят три) грн 09 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 продовженого строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 продовженого строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Рішенням зборів суддів Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.03.2022 запроваджено дистанційний режим роботи для суддів та працівників апарату Дзержинського районного суду м. Харкова з 02.03.2022 року на період дії воєнного стану.

Відповідно до рішення зборів суддів Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2022 скасовано дистанційний режим роботи Дзержинського районного суду м. Харкова з 01 червня 2022 року.

У зв`язку з чим повний текст рішення виготовлено 06.06.2022.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, , м-н Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022

Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, , вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166.

СУДДЯ - І.В. Семіряд