Постанова

Іменем України

01 червня 2022 року

м. Київ

справа № 759/4666/20

провадження № 61-19514св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_1

боржник - ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Джулай Юлія Юріївна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року у складі судді Кириленко Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Рубан С. М., Кулікової С. В.,

Історія справи

Короткий зміст заявлених вимог

В травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Оболонський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) Джулай Ю. Ю.

В обґрунтування поданої скарги вказав, що на примусовому виконанні у Оболонському РВ ДВС м. Києва перебуває виконавчий лист №759/4666/20 від 19 жовтня 2020 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із 04 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 стверджував, що ним регулярно сплачувались аліменти на дитину, а тому заборгованість по аліментам у нього відсутня, проте державним виконавцем при складанні довідки розрахунку заборгованості не враховано місце його реєстрації в період з березня по жовтень 2013 року за адресою с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київській області та застосована середня заробітна плата по м. Києву, а не по Київській області, а також не враховано 49 платежів та не включено їх до суми сплачених аліментів протягом 2013-2020 років.

З урахуванням уточнених вимог скарги ОСОБА_2 просив:

визнати неправомірним та скасувати розрахунки заборгованості із сплати аліментів від 4 березня 2021 року, від 15 березня 2021 року та від 15 квітня 2021 року про нараховані та сплачені аліменти боржником ОСОБА_2 ;

зобов`язати державного виконавця Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю. провести повторний розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 з урахуванням:

місця реєстрації ОСОБА_2 у період з березня 2013 року по 09 листопада 2013 року в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області;

фактично сплачених ОСОБА_2 грошових коштів в якості аліментів: 04 червня 2013 року у розмірі 1200 грн; 03 серпня 2013 року у розмірі 1200 грн; 03 жовтня 2013 року у розмірі 1200 грн; 04 листопада 2013 року у розмірі 1200 грн; 03 грудня 2013 року у розмірі 1200 грн; 03 січня 2014 року у розмірі 1200 грн; 01 лютого 2014 року у розмірі 1200 грн; 01 квітня 2014 року у розмірі 1200 грн; 11 червня 2014 року у розмірі 1500 грн; 01 листопада 2014 року у розмірі 1500 грн; 03 грудня 2014 року у розмірі 1300 грн; 03 лютого 2015 року у розмірі 1500 грн; 03 березня 2015 року у розмірі 1200 грн; 02 серпня 2015 року у розмірі 4000 грн; 01 вересня 2015 року у розмірі 4000 грн; 05 січня 2017 року у розмірі 5025,13 грн; 04 лютого 2017 року у розмірі 5000 грн; 07 липня 2017 року у розмірі 2800 грн; 09 серпня 2017 року у розмірі 2600 грн; 07 грудня 2017 року у розмірі 1300 грн; 02 січня 2018 року у розмірі 1000 грн; 09 березня 2018 року у розмірі 1000 грн; 04 квітня 2018 року у розмірі 1000 грн; 05 травня 2018 року у розмірі 1000 грн; 04 червня 2018 року у розмірі 1000 грн; 07 липня 2018 року у розмірі 1809,05 грн; 10 серпня 2018 року у розмірі 2000 грн; 23 серпня 2018 року у розмірі 2000 грн; 02 вересня 2018 року у розмірі 4000 грн; 05 вересня 2018 року у розмірі 3000 грн; 11 жовтня 2018 року у розмірі 4000 грн; 01 листопада 2018 року у розмірі 7000 грн; 01 грудня 2018 року у розмірі 7000 грн; 03 січня 2019 року у розмірі 7000 грн; 11 лютого 2019 року у розмірі 7000 грн; 02 березня 2019 року у розмірі 3000 грн; 05 травня 2019 року у розмірі 2000 грн; 14 травня 2019 року у розмірі 2000 грн; 18 серпня 2019 року у розмірі 3000 грн; 23 серпня 2019 року у розмірі 2500 грн; 07 січня 2020 року у розмірі 3000 грн; 02 лютого 2020 року у розмірі 3000 грн; 11 березня 2020 року у розмірі 3000 грн; 02 квітня 2020 року у розмірі 3000 грн; 05 травня 2020 року у розмірі 3000 грн; 10 серпня 2020 року у розмірі 3000 грн; 06 листопада 2020 року у розмірі 5000 грн; 02 грудня 2020 року у розмірі 5000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано старшого державного виконавця Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю. провести повторний розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 з урахуванням:

- місця реєстрації ОСОБА_2 у період з березня 2013 року по 30 листопада 2013 року в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області;

- сплачених ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в якості аліментів: згідно фіскального чеку від 19 листопада 2014 року в розмірі 1000 грн; згідно фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0030 від 02 серпня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн; згідно фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0031 від 02 серпня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн; згідно фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0044 від 04 грудня 2017 року у розмірі 5000,00 грн. та повідомлення для отримувача про грошовий переказ; згідно фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0123 від 11 грудня 2017 року у розмірі 2 500,00 грн.

В іншій частині скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що при нарахуванні заборгованості з аліментів за період з березня 2013 року по 30 жовтня 2013 року державним виконавцем не був врахований той факт, що боржник проживав в Київській області, а тому розрахунок заборгованості, проведений ним 15 березня 2021 року в цій частині є неточним, оскільки у його основу було покладено хибні відомості про розмір середньої зарплати за місцем проживання боржника. З наданих представником скаржника квитанцій та платіжних доручень за період з 2013 по 2020 роки вбачається, що скаржником, а в 2013 році й його батьком, на адресу стягувача ( ОСОБА_1 ) ОСОБА_1 регулярно перераховувались кошти в різних сумах. Однак, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено представником скаржника в клопотанні № 4 до державного виконавця, ОСОБА_2 , крім аліментів, сплачувались усі додаткові витрати на навчання та виховання дитини, які були значними. Вказаний факт підтвердила і стягувач ОСОБА_1 в своїх запереченнях та пояснила, що за домовленістю з батьком дитини ним надсилались кошти, крім аліментів, на навчання, послуги репетиторів, медичні послуги, а також на подарунки сину або придбання йому певних речей. Враховуючи викладене, суд, виходячи з вимог пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно до якої розрахунок заборгованості обчислюється на підставі квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів, вважає належними доказами сплати аліментів квитанції, в яких зазначено призначення платежу по сплаті аліментів. Так у фіскальному чеці від 19 листопада 2014 року на суму 1000 грн; № 0030 від 02 серпня 2017 року на суму 2 500,00 грн; № 0031 від 02 серпня 2017 року на суму 2 500,00 грн; № 0044 від 04 грудня 2017 року на суму 5000,00 грн та повідомлення для отримувача про грошовий переказ; № 0123 від 11 грудня 2017 року на суму 2 500,00 грн міститься призначення платежу по сплаті аліментів. Оскільки кошти, перераховані на підставі вказаних чеків не були враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості, вони підлягають включенню в даний розрахунок. Інші надані представником скаржника чеки та квитанції, що мають призначення "адресні грошові перекази", "перерахування грошових коштів", "перерахування власних коштів", в тому числі і від батька боржника - ОСОБА_8 , не містять відомостей про призначення платежу по сплаті аліментів, а тому, з огляду на встановлені вище обставини щодо наявності домовленості між сторонами щодо участі батька в додаткових витратах, у суду немає законних підстав для врахування їх в якості платежів по сплаті аліментів, оскільки судове рішення в даному випадку буде ґрунтуватися на припущеннях.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року апеляційну скаргу адвоката Жуковської Т. Р., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_2 щодо визнання неправомірними та скасування розрахунків заборгованості із сплати аліментів від 04 березня 2021 року, 15 березня 2021 року та 15 квітня 2021 року про нараховані та сплачені аліменти боржника ОСОБА_2 за підписом державного виконавця Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю. неправомірними - скасовано та постановлено нову постанову, якою визнано неправомірними та скасовано розрахунки заборгованості із сплати аліментів від 04 березня 2021 року, 15 березня 2021 та 15 квітня 2021 року про нараховані та сплачені аліменти боржника ОСОБА_2 за підписом державного виконавця Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю.

В іншій частині ухвала суду залишена без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що звертаючись з вказаною скаргою до суду, скаржником було вказано про те, що в період з 2013 по 2020роки ОСОБА_2 , а в 2013 році і його батьком, на адресу стягувача ( ОСОБА_1 регулярно перераховувались кошти в різних сумах, що підтверджується наданими квитанціями та платіжними дорученнями. Скаржник також зазначав, що крім аліментів, сплачувались усі додаткові витрати на навчання та виховання дитини, які були значними. Вказану обставину також підтвердила і стягувач ОСОБА_1 в своїх запереченнях та пояснила, що за домовленістю з батьком дитини ним надсилались кошти, крім аліментів, на навчання, послуги репетиторів, медичні послуги, а також на подарунки сину або придбання йому певних речей, тощо. Кошти в якості аліментів пересилалися із зазначенням в квитанції про те, що це аліменти, а тому просила врахувати в якості аліментів лише квитанції з зазначенням платежу «аліменти». Як видно з доданих сторонами фіскального чеку від 19 листопада 2014 року на суму 1000 грн; фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0030 від 02 серпня 2017 року на суму 2 500,00 грн; фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0031 від 02 серпня 2017 року на суму 2 500,00 грн; фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0044 від 04 грудня 2017 року на суму 5000,00 грн та повідомлення для отримувача про грошовий переказ; фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0123 від 11 грудня 2017 року на суму 2 500,00 грн, в них міститься призначення платежу по сплаті аліментів. Отже, задовольняючи скаргу в частині зарахування платежів, проведених на підставі квитанцій, в яких міститься призначення платежу по сплаті аліментів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що кошти, перераховані на підставі даних чеків, не були враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості, а тому вони підлягають включенню в даний розрахунок. При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інші надані представником скаржника чеки та квитанції, що мають призначення "адресні грошові перекази", "перерахування грошових коштів", "перерахування власних коштів", в тому числі і від батька боржника - ОСОБА_8 , не містять відомостей про призначення платежу по сплаті аліментів, а тому, з огляду на встановлені вище обставини щодо наявності домовленості між сторонами щодо участі батька в додаткових витратах, не можуть бути включені до розрахунку заборгованості в рахунок сплати аліментів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при перерахуванні коштів через "Укрпошта" не було технічної можливості зазначити відомості щодо призначення платежу, не заслуговують на увагу, оскільки в фіскальних чеках за аналогічний період такі відомості щодо призначення платежу містяться.

В той же час суд першої інстанції, задовольнивши вимоги про зобов`язання старшого державного виконавця Оболонського РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю. провести повторний розрахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 , безпідставно відмовив у задоволенні вимог про визнання неправомірним та скасування розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 04 березня 2021 року, від 15 березня 2021 року та від 15 квітня 2021 року про нараховані та сплачені аліменти боржника ОСОБА_2 , за підписом старшого державного виконавця Оболонського РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю. Ю., в той час як вказана вимога є взаємопов`язаною із задоволеною судом вимогою ОСОБА_2 про зобов`язання провести повторний розрахунок заборгованості, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , в якій просив ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди безпідставно відмовили в задоволенні скарги про зобов`язання здійснити повторний розрахунок з урахуванням здійснених боржником на протязі 2013-2020 років 48 платежів на загальну суму 132003,19 грн, неправильно застосували норми матеріального права в цій частині та порушили норми процесуального права, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку державного виконавця вимагати від боржника надання квітанцій саме із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача та не передбачає права державного виконавця не враховувати надані боржником копії платіжних документів. Суди не надали належної оцінки розрахункам державного виконавця у сукупності з доказами наданими на їх спростування.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що судові рішення оскаржуються лише в частині відмови в задоволенні заявлених вимог, тому в іншій частині не оскаржуються та в касаційному порядку не переглядаються.

Аргументи інших учасників справи

В січні 2022 року стягувач ОСОБА_1 надала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Відзив обґрунтований тим, що висновки Верховного суду, на які посилається боржник як на підставу касаційного оскарження зроблені за різних фактичних обставин зі справою, що переглядається. Нею надані численні докази існування домовленості щодо участі боржника у додаткових витратах на дитину. Натомість існують висновки Верховного Суду саме у подібних правовідносинах - постанови від 14 липня 2021 року у справі №753/14154/19, від 29 вересня 2021 року у справі №2607/386/2012, від 05 квітня 3032 року у справі №2-3619-2007 та від 22 грудня 2021 року у справі № 333/6869/19. Боржник несистематично проводив виплату аліментів, особисто підтвердив про участь в оплаті освітніх послуг для дитини. Загалом у справі міститься більше 70 платежів без цільового призначення, з яких боржник обрав 47 в якості аліментів, а інші вважає додатковими витратами. Крім того є чотири платежі від батька боржника, з яких два він просить зарахувати в якості аліментів. Поряд з цим є платежі, які боржник вважав подарунками. З п`яти платежів через сервіс ТОВ «Портмоне» нею взагалі отримано лише два.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу з суду першої інстанції.

У квітні 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду та 21 квітня 2022 року передані судді доповідачу.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 16 серпня 2021 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (порушення норм процесуального права).

Фактичні обставини

Суди встановили, що рішенням Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 01 квітня 2013 року частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 березня 2013 року і до повноліття дитини.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року відновлено втрачене судове провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів шляхом відтворення повного тексту рішення Керченського міського суду АР Крим від 01 квітня 2013 року, унікальний номер № 107/715/13-ц, провадження №2/107/675/13.

19 жовтня 2020 року Святошинським районним судом м. Києві у рамках цивільної справи № 759/4666/20 на підставі заяви стягувача видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із 04 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі даного виконавчого листа старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві 25 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження №64618965.

01 березня 2021 року адвокат Жуковська Т.Р., яка діє в інтересах боржника ОСОБА_9 , подала державному виконавцю клопотання №4, в якому повідомила про добровільне здійснення оплати аліментів шляхом направлення поштових грошових переказів або перерахування грошових коштів на банківську картку ОСОБА_1 , одночасно вказувала, що ОСОБА_2 у період 2013-2016 роках сплачував усі додаткові витрати на навчання та виховання дитини, які були значними, а також надала копії платіжних документів про сплату аліментів за період з 2013 року по лютий 2021 року включно.

04 березня 2021 року державним виконавцем Джулай Ю. Ю. складено довідку-розрахунок заборгованості по аліментах у рамках вказаного виконавчого провадження та зафіксовано, що станом на 28 лютого 2021 року заборгованість ОСОБА_2 складає 98 150,80 грн, боржнику направлено повідомлення про внесення відомостей щодо ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників.

За клопотанням представника боржника адвоката Жуковської Т. Р. 15 березня 2021 року державним виконавцем Джулай Ю. Ю. проведено повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та зафіксовано, що станом на 15 березня 2021 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментах становить 73 186,80 грн.

З вказаного розрахунку заборгованості ОСОБА_2 слідує, що державний виконавець при здійсненні розрахунку щомісячної суми аліментів за період із березня 2013 року по жовтень 2013 року виходив із середньої заробітної плати по м. Києву.

З копії трудової книжки боржника у даний період часу він перебував на обліку та отримував допомогу по безробіттю у Києво-Святошинському районному центрі зайнятості Київської області.

В період з 20 червня 2012 року по 30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

З доданих сторонами фіскального чеку від 19 листопада 2014 року на суму 1000 грн; фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0030 від 02 серпня 2017 року на суму 2 500,00 грн; фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0031 від 02 серпня 2017 року на суму 2 500,00 грн; фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0044 від 04 грудня 2017 року на суму 5000,00 грн та повідомлення для отримувача про грошовий переказ; фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» № 0123 від 11 грудня 2017 року на суму 2 500,00 грн вбачається, що в них міститься призначення платежу по сплаті аліментів.

Інші надані представником скаржника чеки та квитанції, що мають призначення "адресні грошові перекази", "перерахування грошових коштів", "перерахування власних коштів", в тому числі і від батька боржника - ОСОБА_8 , не містять відомостей про призначення платежу по сплаті аліментів.

В фіскальних чеках від 1 квітня 2014 року та від 11 червня 2014 року відомостей про призначення платежу не міститься, а той час як в аналогічних фіскальних чеках від 01 березня 2014 року та від 7 липня 2014 року призначення платежу "аліменти" зазначено.

Позиція Верховного Суду

У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 2607/386/2012 (провадження № 61-13617св21) зроблено висновок, що «суд першої інстанції встановив, що боржником не надано доказів, що банківські картки, на які здійснювався переказ грошових коштів, належать стягувачу не подано. Крім того електронні перекази за допомогою поштового зв`язку не містять жодних відомостей про тип, призначення платежу. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю батька у витратах на дітей чи участі в інших витратах колишньої дружини та їх дітей. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти у порядку, передбаченому пунктом 4 мирової угоди; за таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги. Натомість суд апеляційної інстанції скасував законну та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається, суди встановили, що боржником не надано доказів, що спірні квитанції мали призначення саме аліменти, враховуючи те, що ОСОБА_2 визнавав понесення додаткових витрат на дитину.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги в оскарженій частині.

Посилання в касаційній скарзі на висновки Верховного Суду у постановах від 26 травня 2021 року у справі №569/11466/20 та від 18 листопада 2020 року у справі №648/1102/19 не свідчать про порушення судами норм матеріального права, оскільки зазначені висновки зроблені за інших фактичних обставин.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм процесуального та матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення в оскарженій частині залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук