Постанова

Іменем України

26січня 2022 року

м. Київ

справа № 657/172/20-ц

провадження № 61-14209св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - Селянське (фермерське) господарство «Ванакт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Ванакт» в особі голови Корби Віктора Володимировича, від імені якого діє адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна, на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року у складі судді Ковальчук О. В. та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Радченка С. В., Вейтас І. В., Приходько Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Ванакт» (далі - СФГ «Ванакт») про стягнення заборгованості із орендної плати за землю та розірвання договору оренди землі.

Позовну заяву мотивовано тим, що вони є власниками земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Каланчацької селищної ради. 06 березня 2007 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , іншими власниками земельних ділянок та СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В. В. було укладено договір оренди землі строком на 15 років.

Відповідно до положень пунктів 9, 10, 11, 14, 28 договору сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем своєчасно у грошовій формі та у розмірі 1,5 % від вартості грошової оцінки землі, що становить 914,82 грн кожному орендодавцю за один повний пай вартістю 60 988,03 грн за рік орендної плати; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції; орендна плата вноситься один раз на рік, не пізніше 25 листопада.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року частково задоволено позов, зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В. В. про внесення змін до договору оренди землі від 06 березня 2007 року № 16 шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору оренди землі.

Вирішено внести зміни до договору оренди землі від 06 березня 2007 року № 16 шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору оренди землі, виклавши пункт 9 договору у такій редакції «орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 3 % від вартості нормативної грошової оцінки землі, що складає 6 040,25 грн орендодавцю за один повний пай вартістю 201 341,98 грн».

Вказане рішення суду було скасовано після перегляду в апеляційному порядку, проте постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року залишено в силі.

З огляду на зазначене рішення суду СФГ «Ванакт», починаючи з 2017 року, повинно було сплачувати орендну плату в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 6 040,25 грн, однак відповідач за 2017-2019 роки сплатив їм орендну плату в розмірі 2 364,53 грн.

Таким чином, сума недоотриманої орендної плати за кожен рік становить 3 675,72 грн, а за період з 2017 року до 2019 року включно - 11 027,16 грн кожному орендодавцю. Невиплата орендної плати у повному розмірі протягом трьох років є неналежним виконанням умов договору землі та, як наслідок, підставою для його розірвання.

Крім того, оскільки позивач ОСОБА_1 свою земельну ділянку успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 , тобто є новою власницею земельної ділянки, наявні правові підстави для розірвання договору оренди землі від 06 березня 2007 року № 16 щодо оренди земельної ділянки ОСОБА_6 відповідно до пункту 40 указаного договору, яким передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили суд:

- стягнути з СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В. В. на їх користь заборгованість з орендної плати за користування землею у розмірі 11 027,16 грн кожному орендодавцю, що в загальному розмірі складає 44 108,64 грн;

- розірвати договір оренди землі від 06 березня 2007 року № 16, укладений між ними та СФГ «Ванакт».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В. В. на користь орендодавців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість з орендної плати в сумі 3 675,72 грн кожному орендодавцю, що в загальному розмірі складає 14 702,88 грн.

Стягнуто з СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В. В. на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн, по 210,20 грн на користь кожного із позивачів.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що різницю в сумі орендної плати відповідач повинен сплачувати на користь позивачів, починаючи з 2019 року, тобто з моменту набрання законної сили рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року про внесення змін до договору оренди землі від 06 березня 2007 року № 16. З цих самих мотивів суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, оскільки несплата орендної плати в повному розмірі лише за один рік не є систематичною несплатою та не є підставою для розірвання договору відповідно до статті 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено, рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір оренди від 06 березня 2007 року № 16, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В. В.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано обґрунтованістю доводів позивачів про розірвання в односторонньому порядку укладеного з відповідачем договору оренди землі, однак не з підстав систематичної несплати орендної плати за 2017-2019 роки, а з підстав несплати орендної плати у повному обсязі лише за 2019 рік.

Вимога позивачів про розірвання договору оренди у такому разі відповідає чинному законодавству України та умовам укладеного сторонами договору оренди землі, у пункті 39 якого сторони передбачили можливість розірвання договору в односторонньому порядку у разі одноразової несплати орендної плати в обумовлений договором строк. Зазначене не суперечить частині четвертій статті 31 Закону України «Про оренду землі», а відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення невиплаченої орендної плати на користь позивачів за 2017-2018 роки, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про недоведеність таких вимог та відмову в їх задоволенні, оскільки рішенням Каланчацького районного суду від 29 березня 2017 року, яке набрало законної сили 23 жовтня 2019 року, визначено, що новий розмір орендної плати буде діяти з моменту набрання рішенням суду чинності. Суд першої інстанції правильно вказав, що різницю в сумі орендної плати відповідач повинен сплатити на користь позивачів лише за 2019 рік, та враховуючи, що відповідачем за вказаний рік сплачено позивачам орендну сплату в розмірі 2 364,53 грн, різниця недоотриманої суми орендної плати становить 3 675,72 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь кожного позивача.

Крім того, пунктом 40 договору оренди землі сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи є підставою для зміни або розірвання договору. Оскільки договір оренди землі був укладеним між СФГ «Ванакт» та чоловіком ОСОБА_1 ОСОБА_6 , який помер, то вимога ОСОБА_1 , як нової власниці земельної ділянки, про розірвання договору оренди землі відповідає вимогам чинного законодавства (частина третя статті 651 ЦК України) та умовам пункту 40 оспорюваного договору.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їхніх доводів

У вересні 2020 року СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В. В. звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що момент набрання чинності як договором оренди землі, так і додатковою угодою до договору настає після здійснення державної реєстрації договору оренди землі відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі».

Будь-які зміни до договору оренди землі вносяться до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому умови про збільшення орендної плати для відповідача у цій справі почали діяти з дати реєстрації відповідних змін щодо орендної плати, встановлених рішенням Каланчацького районного суду від 17 липня 2017 року, яке набрало законної сили 23 жовтня 2019 року.

Такі зміни зареєстровано у вказаному реєстрі 17 грудня 2019 року, що спростовує твердження позивачів про наявність у відповідача заборгованості станом на 25 листопада 2019 року.

Що стосується підстави для розірвання договору оренди землі через несплату орендної плати, то одноразове порушення умов договору в цій частині є недостатньою підставою, оскільки повинна бути систематичність несплати орендної плати, що узгоджується з положеннями пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України та практикою Верховного Суду.

Крім того, наявні підстави для обов`язкового скасування рішення суду відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України у зв`язку з тим, що справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу цією підставою.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у січні 2021 року, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат Сальник Н. А. заперечувала проти доводів СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В. В., просила залишити касаційну скаргу без задоволення.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року касаційну скаргу СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В. В. на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року залишено без руху.

У листопаді 2020 року заявником у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги усунуто.

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В. В. на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу

№ 657/172/20-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які розташовані на території Каланчацької селищної ради Херсонської області.

06 березня 2007 року між власниками земельних ділянок, які розташовані на території Каланчацької селищної ради, зокрема, ОСОБА_6 , спадкоємцем якого є його дружина ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з однієї сторони, та СФГ «Ванакт» в особі голови Корби В. В., з другої сторони, було укладено договір оренди землі строком на 15 років.

Відповідно до положень пунктів 9, 10, 11, 14, 28 договору оренди землі від 06 березня 2007 року сторони передбачили, що орендна плата вноситься орендарем своєчасно у грошовій формі у розмірі 1,5 % від вартості грошової оцінки землі, що становить 914,82 грн кожному орендодавцю за один повний пай вартістю 60 988,03 грн, за рік орендної плати.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Орендна плата вноситься один раз на рік, не пізніше 25 листопада.

Пунктом 39 договору оренди землі передбачено, що розірвання договору в односторонньому порядку допускається. Однією з умов розірвання договору в односторонньому порядку є невиплата орендної плати орендарем в строки, передбачені договором оренди землі.

Відповідно до пункту 40 договору оренди землі від 06 березня 2007 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року у справі № 657/1488/16-ц частково задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до СФГ «Ванакт» про внесення змін до договору оренди землі від 06 березня 2007 року № 16 шляхом визнання укладеною додаткової угоди до вказаного договору.

Вирішено внести зміни до договору оренди землі шляхом визнання укладеною додаткової угоди між СФГ «Ванакт» та, зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виклавши пункт 9 договору у такій редакції «орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 3 % від вартості нормативної грошової оцінки землі, що складає 6 040,25 грн орендодавцю за один повний пай вартістю 201 341,98 грн.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2017 року рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 17 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2017 року скасовано, а рішення Каланчацького районного суду від 29 березня 2017 року залишено в силі.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року та постанови Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18), у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 816/1752/17 (провадження № К/9901/39968/18), від 31 січня 2019 року у справі № 527/570/17-ц (провадження № 61-34296св18), від 14 листопада 2018 року у справі № 484/301/18 (провадження № 61-39488св18), від 25 березня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 13 червня 2016 року у справі

№ 6-643цс16, від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року не повною мірою відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі).

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

На вимогу однієї із сторін договір відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Статтею 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено правовий висновок щодо підстав для розірвання договору оренди землі з урахуванням пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України: «Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Отже, аналіз змісту статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підставу для розірвання договору оренди. При цьому факт несплати орендної плати стосується випадків як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) сформульовано такий правовий висновок: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 689/1101/18 (провадження

№ 61-10292св20), від 27 жовтня 2021 року у справі № 573/1833/20 (провадження № 61-7138св21), від 22 листопада 2021 року у справі № 341/609/20 (провадження № 61-10091св 21), від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21), від 08 грудня 2021 року у справі № 357/452/21 (провадження № 61-7721св21).

Суд апеляційної інстанції, розриваючи договір оренди землі від 06 березня 2007 року № 16, застосував до спірних правовідносин положення частини другої статті 651 ЦК України та дійшов висновку, що підставою для розірвання цього договору є несплата відповідачем орендної плати у повному обсязі лише за 2019 рік, тобто одноразове порушення договірних зобов`язань (пункт 39 договору).

Такий висновок зроблено апеляційним судом без урахування правових позицій Верховного Суду, що є порушенням вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Положеннями статті 39 договору оренди землі, укладеного між СФГ «Ванакт» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визначено однією із підстав для розірвання договору несплату орендної плати, але не конкретизовано умови та характер такого порушення. Тому за фактичних обставин цієї справи апеляційному суду необхідно було застосувати усталений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору оренди землі судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору, який полягає саме у систематичній несплаті орендної плати.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги СФГ «Ванакт» про те, що одноразове порушення умов договору в частині несплати орендної плати є недостатньою підставою для розірвання договору оренди землі, оскільки з урахуванням положень пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України повинна бути систематичність несплати орендної плати.

Посилання апеляційного суду на те, що постановою Херсонського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року за результатами розгляду цивільної справи № 657/630/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до СФГ «Ванакт» про стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати було встановлено обставини несвоєчасної сплати орендної плати відповідачем за 2016 рік, що свідчить про систематичність невиплати орендної плати позивачам, не спростовують висновків про відсутність підстав для розірвання договору оренди, оскільки позивачі обґрунтовували позовні вимоги обставинами невиконання відповідачем істотних умов договору саме за 2017-2019 роки.

Аналізуючи доводи касаційної скарги про відсутність у відповідача заборгованості за договором оренди землі станом на 25 листопада 2019 року, оскільки зміни до договору оренди землі щодо орендної плати, встановлені рішенням Каланчацького районного суду від 17 липня 2017 року, яке набрало законної сили 23 жовтня 2019 року, було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно лише 17 грудня 2019 року, колегія суддів звертає увагу на таке.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року, яким, серед іншого, встановлено наявність у відповідача заборгованості за договором оренди землі, оскаржувалось в апеляційному порядку на підставі апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

СФГ «Ванакт» із апеляційною скаргою на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року до суду не зверталось.

Таким чином, СФГ «Ванакт» фактично погодилось із висновками суду першої інстанції у цій справі.

Натомість у касаційній скарзі у справі, що переглядається, відповідач порушує питання про скасування, у тому числі, рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року, яке оскаржувалось у апеляційному порядку не за його ініціативи.

СФГ «Ванакт» не було позбавлене можливості висловити свої заперечення проти відповідних мотивів суду першої інстанції шляхом звернення до суду із апеляційною скаргою, чого не зробило.

Положеннями статті 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

За змістом частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Також необґрунтованими є посилання СФГ «Ванакт» на наявність обов`язкових підстав для скасування рішення суду відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України.

Як у суді першої інстанції, так і у апеляційному суді СФГ «Ванакт» в особі його голови Корби В. В. брало участь у розгляді справи.

Щодо вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 40 договору оренди землі від 06 березня 2007 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Договір оренди землі був укладеним, зокрема, між чоловіком ОСОБА_1 ОСОБА_6 та СФГ «Ванакт». ОСОБА_6 помер, ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку у порядку спадкування, про що внесено відмітку до державного акта про право власності на землю.

Оскільки перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особиє самостійною підставою для розірвання договору оренди землі між ОСОБА_1 та СФГ «Ванакт», що передбачено пунктом 40 договору оренди, позовна вимога ОСОБА_1 відповідає вимогам чинного законодавства України (частина третя статті 651 ЦК України) та умовам спірного договору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про розірвання договору оренди землі.

У іншій частині постанова Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року є законною та обґрунтованою.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Статтею 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Щодо судових витрат

Згідно з приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками апеляційного розгляду справи в частині позовних вимог позивачів про розірвання договору оренди землі з СФГ «Ванакт» на користь держави стягнуто 5 044,80 грн (по 1 261,20 грн щодо кожної позовної вимоги про розірвання договору оренди).

Такі дії апеляційного суду обумовлені тим, що сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про розірвання договору оренди землі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відстрочено до ухвалення апеляційним судом рішення у справі.

Враховуючи, що касаційна скарга СФГ «Ванакт» підлягає частковому задоволенню, то постанова Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року підлягає зміні в частині розподілу судового збору шляхом стягнення з СФГ «Ванакт» на користь держави 1 261,20 грн.

За розгляд справи у Верховному Суді з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь СФГ «Ванакт» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 044,80 грн, тобто по 1 681,60 грн з кожного.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Ванакт» в особі голови Корби Віктора Володимировича, від імені якого діє адвокат Кушнеренко Тамара Валеріївна, задовольнити частково.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Селянського (фермерського) господарства «Ванакт» про розірвання договору оренди землі скасувати, рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 02 червня 2020 року в цій частині залишити в силі.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року змінити в частині розподілу судового збору, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, шляхом стягнення з Селянського (фермерського) господарства «Ванакт» в особі голови Корби Віктора Володимировича на користь держави Україна 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп.

В іншій частині постанову Херсонського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Селянського (фермерського) господарства «Ванакт» в особі голови Корби Віктора Володимировича судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 5 044 (п`ять тисяч сорок чотири) грн 80 коп., тобто по 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 коп. з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк