РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2022 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

представника позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Алішевської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про усунення перешкод в спілкуванні з неповнолітньою дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2021р. позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 , від якого у мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб розірвано за рішенням суду і на даний час неповнолітній син проживає разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час відповідач не надає їй жодної можливості спілкуватись з сином та приймати участь в його вихованні, гуляти з дитиною на вулиці, відвідувати культурні заходи, оздоровляти та організовувати відпочинок. 21.09.2021р. при черговій спробі поспілкуватись з сином вона о 15.59год приїхала за місцем його проживання, однак відповідач в грубій формі, з нецензурною лайкою заборонив їй спілкуватись з дитиною, зачинив вхідні двері. У зв`язку з цим вона звернулась до поліції з відповідною заявою.

Просить усунути їй з боку відповідача ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначити такий спосіб її участі у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за умов дотримання прав та інтересів дитини: - побачення загальною тривалістю до восьми годин за місцем проживання чи перебування матері, без присутності батька; - особисте побачення з сином щороку 28 липня - в день його народження протягом восьми годин, у разі неможливості побачитись з поважних причин іншій день протягом десяти годин за місцем проживання чи перебування матері, без присутності батька; - особисте безперешкодне спілкування з дитиною будь-якими засобами зв`язку, в т.ч. через мережу Інтернет, будь-якими мессенджерами,у будь-який час; -щорічний літній відпочинок з дитиною до тридцяти днів в межах України або за кордоном, без присутності батька; - додатковий щорічний відпочинок з сином протягом року строком до чотирнадцяти днів на території України або за кордоном, без присутності батька.

Ухвалою суду від 28.09.2021р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання.

05.11.2021р. до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Бабіча С.А. на позов, в якому він позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності з його боку будь-яких перешкод в спілкуванні з сином позивачка до позову не подала. Він ніколи не перешкоджав їй цьому, не забороняв дитині спілкуватись з матір`ю. Син на теперішній час сам не бажає спілкуватись з позивачкою. Син має власний телефон, яким вільно користується. У позивачки є номер телефону сина. Вона майже два роки не виявляла бажання спілкуватись з дитиною, не вітала його з днем народження, новим роком, не купувала жодних речей чи подарунків. Звернення позивачки до поліції не є підтвердженням наявності з його боку перешкод у спілкування з сином. Рішення суду про притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності не має. Недоведення факту чинення перешкод у спілкуванні з дитиною з урахуванням якнайкращих її інтересів є визначальним для вирішення даного спору. Просить в позові відмовити.

10.11.2021р. до суду надійшла відповідь представника позивачки ОСОБА_3 адвоката Александрова О.О. на відзив відповідача, в якій він зазначив, що відповідач навмисно спотворює обставини справи. Зокрема, вони спільно приймали рішення про її виїзд до Німеччині з метою заробітку грошей на утримання всієї родини, в т.ч. відповідача. Після прийняття рішення про розлучення відповідач почав мстити позивачці за допомогою дитини. Він брехливо переконував сина, що мати його кинула, не згадує про нього, живе своїм життям. Але мати та син завжди були близькі. Це підтверджується і висновком психолога від 29.04.2019р. про те, що мама посідає важливе місце у житті дитини. Відповідач повністю контролює номер мобільного телефону сина і вона не може до нього додзвонитися. Син має інший номер телефону. Швидше за все всі сторінки в соцмережах також контролюються відповідачем. Вона вітала його з днем народження через сторінку в Інстаграм. 21.09.2021р. вона, перебуваючи у відпустці в м.Запоріжжі, поїхала до шкоди, щоб побачитись із сином, але його не було, класний керівник сказала, що за станом здоров`я. Також розповіла про те, що ОСОБА_6 став замкнутим, не дружить з однокласниками, вчиться слабо. Коли вона приїхала до квартири відповідача, той в грубій формі відповів, що син у школі і зачинив двері, тому вона і звернулась до поліції. Двері поліцейським він також не відкрив. Вона самостійно сплачує відповідачу аліменти на утримання сина. Інформацію, куди витрачаються ці кошти, він їй не повідомляє. Також 20.05.2020р. за її заявою було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.190 КК України щодо протиправних дій ОСОБА_4 , який шахрайським чином заволодів її банківською карткою і користувався її грошима. Вона має право на безпосередню участь в житті і вихованні сина без присутності батька. Рішення суду має бути на користь матері. Мати та син повинні зустрітись та самі вирішити спілкуватись їм чи ні. Мати та син втрачають один одного. Відповідач здійснює злочинні дії по відношенню до своєї дитини через своє хворе самолюбство та егоїзм. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 08.12.2021р. підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

21.12.2021р. до суду надійшли заперечення представника відповідача адвоката Бабіча С.А. на відповідь на відзив, в яких він зазначив, що доводи позивачки та її представника, викладені у відповіді на відзив, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, тому є її уявними припущеннями. Усі доводи позивачки спростовуються висновком органу опіки та піклування, який наданий у цій справі, і відповідно до якого під час бесіди з психологом без присутності батька ОСОБА_6 розповів про його стосунки з матір`ю, що вона не вітала його з днем народження, іншими святами, не цікавиться його життям, ініціативу у спілкуванні з нею він раніше не проявляв, оскільки був ображений на неї, а зараз має байдуже ставлення. Аліментні зобов`язанні не є предметом спору у цій справі, але на даний час заборгованість позивачки зі сплати аліментів на утримання сина становить 72225,67грн. Просить в позові відмовити.

Представник позивачки ОСОБА_3 адвокат Александров О.О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Бабіч С.А. позов не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, просить в позові відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_7 пояснила, що відповідне питання розглядалось на комісії з прав дитини за участю сторін в режимі відеоконференції. Мати та батько надали пояснення, аналогічні тим, що висловлені їх представниками в судовому засіданні. З неповнолітнім ОСОБА_8 спеціалістами та психологом також була проведена бесіда, під час якої він пояснив, що на даний час не бажає спілкуватись з матір`ю, оскільки вона поїхала за кордон, покинула його, не спілкувалась з ним, не вітала зі святами. Наявність з боку батька перешкод в спілкуванні матері з дитиною комісією встановлено не було. З урахуванням усіх обставин справи було прийнято рішення про можливий спосіб участі позивачки у спілкуванні з сином, але з обов`язковим врахуванням при цьому бажання самої дитини, оскільки його неможна примушувати спілкуватись з матір`ю, якщо він не бажає цього. Навіть наявність судового рішення у цій справі не може бути виконано, якщо дитина не буде бажати зустрічатись та спілкуватись з матір`ю. Просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства в інтересах неповнолітньої дитини.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, неповнолітнього свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Останні перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.11.2011р., який було розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09.07.2020р., яке набрало законної сили 11.08.2020р.

Згідно з цим рішенням встановлено, що подружні відносини між сторонами фактично припинені з червня 2019р.

Після припинення подружніх відносин неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 тривалий час постійно проживає та працює в Німеччині.

Вказані обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювались, у зв`язку з чим не підлягають доведенню іншими засобами доказування.

21.09.2021р. ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за №16432 зареєстрована заява ОСОБА_3 про те, що її колишній чоловік за адресою: АДРЕСА_1 зачинив двері до квартири та на дає побачитись з дитиною (арк..14).

Згідно з копією думки спеціаліста психолога вищої категорії, голови ГО «Крок до людей» ОСОБА_10 від 23.04.2019р. нею було проведено психоекспериментальне дослідження ОСОБА_5 , 2006р.н., та встановлено, що дитина має емоційний дискомфорт у зв`язку з відсутністю матері, яка уїхала до Німеччини, а він залишився з батьком. Він сумує за матір`ю, спілкується з нею по скапу. За час відсутності матері відбулись значні зміни в звичному укладі життя дитини, знизився рівень його навчання. Раніше навчанням займалась мама. Мама займає важливе місце в житті дитини дитина згадує як часто катались з мамою на велосипедах, їли морозиво, сумує за нею. Дитина відкрита, розповідає про свої захоплення, родину малює позитивно. Бажає жити і з мамою, і з татом. Потребує надійного стабільного контакту з дорослими, в першу чергу, з матір`ю, в стабілізації і більш чіткого розуміння перспектив свого майбутнього (арк.15).

Відповідно до заяви ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 18.11.2021р., він не бажає бачитись і спілкуватися зі своєю матір`ю ОСОБА_3 . Також зазначає, що його батько ОСОБА_4 будь-яким чином не забороняє спілкуватися з матір`ю та не чинить перешкод ц цьому. В подальшому він планує проживати також з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (арк..54).

Згідно з Висновком органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №21.01/01-22/1059 від 23.11.2021р. (арк..59-63), з урахуванням пояснень батьків та думки дитини визнано доцільним визначити такий спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_5 без присутності батька, за бажанням дитини та за умови дотримання його прав та інтересів: побачення тривалістю 8 (вісім) годин за місцем проживання чи перебування матері; особисте поза бачення з сином 28 липня, в день його народження протягом 8 (вісім) годин, у разі неможливості побачитись з поважних причин іншій день протягом 10 (десять) годин за місцем проживання чи перебування матері; особисте безперешкодне спілкування з дитиною будь-якими засобами зв`язку; щорічний літній відпочинок з дитиною протягом 30 (тридцять) днів на території України або за кордоном; додатковий щорічний відпочинок з сином строком 14 (чотирнадцять) днів на території України або за кордоном.

У висновку також зазначено, що 20.10.2021р. практичним психологом відділу соціальної роботи по Хортицькому району ЗМЦСССДМ без присутності батька була проведена бесіда з неповнолітнім ОСОБА_5 , який повідомив, що з матір`ю не спілкується два роки, вона його не вітала з днем народження та іншими святами. Влітку, коли в нього було багато вільного часу, мати не приїжджала та не цікавилась його життям. Ініціативу щодо спілкування раніше він не проявляв, бо був ображений не неї, а зараз має байдуже ставлення.

23.10.2021р. спеціалістами відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР здійснено обстеження умов проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 і встановлено, що квартира є 2-кімнатною, в ній створені належні умови для проживання дитини, є окреме спальне місце, шведська стінка для занять спортом.

Згідно з характеристикою, складеною 26.11.2021р. завідуючою будинку престарілих компанії «Diakonische Altenhilfe Kastorf GmbH» в м.Гіфгорн Німеччина, ОСОБА_3 працює медичною сестрою в цій компанії з 01.08.2021р. До цього проходила стажування в якості доглядальниці за людьми похилого віку. За місцем роботи характеризується позитивно, доброзичлива, врівноважена, ввічлива, кмітлива, впевнено та вміло використовує фахові знання на практиці, проявляє високий рівень ініціативності, надзвичайно стресостійка (арк..67-69).

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.141,150,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч.1-2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Ст.171 СК України закріплює, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами, зокрема, спору щодо її виховання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4,5 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

При цьому, у випадку розірвання шлюбу той з батьків, який проживає окремо, має право на особисте спілкування з дитиною, а інший з батьків, не повинен чинити перешкод в цьому. У випадку наявності таких перешкод той з батьків, який проживає окремо, має право в судовому порядку вимагати їх усунення.

Так, в цій справі судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами їх неповнолітній син ОСОБА_5 мешкає разом з батьком відповідачем ОСОБА_4 . Місце мешкання неповнолітньої дитини було визначено за домовленістю батьків, спору щодо цього питання між сторонами не виникало і на даний час його немає, враховуючи при цьому, що неповнолітній ОСОБА_5 вже досяг 14 років і питання щодо місця проживання вирішується ним самостійно.

Як в судовому засіданні пояснив неповнолітній ОСОБА_5 , він два роки проживає з батьком ОСОБА_4 і бажає в подальшому також проживати з ним.

Також судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 тривалий час проживає та працює в Німеччині, за місцем роботи характеризується позитивно.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка обґрунтовує його тим, що відповідач ОСОБА_4 перешкоджає їй в особистих зустрічах та спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_5 , у зв`язку з чим просить визначити певний спосіб її участі в спілкуванні з сином без присутності батька.

Разом з тим, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позивачка та її представник не надали суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту наявності з боку відповідача перешкод в особистому спілкуванні позивачки з неповнолітнім сином, а й відтак порушення її батьківських прав, що є визначальним для вирішення питання захисту прав позивачки в обраний нею спосіб усунення перешкод з боку відповідача в спілкуванні з неповнолітнім сином та визначення способів її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Як встановлено судом і не заперечувалось усіма учасниками справи, позивачка до органу опіки та піклування з приводу визначення способів її участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_5 раніше не зверталась і відповідне рішення з цього питання не приймалось. Зазначене питання не вирішувалось і за спільною домовленістю обох батьків.

На підтвердження своїх доводів щодо перешкод з боку відповідача у спілкуванні з сином позивачка та її представник посилаються на талон-повідомлення про прийняття та реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення чи іншу подію, згідно з яким 21.09.2021р. за №16432 відділом поліції зареєстрована заява позивачки про те, що відповідач 21.09.2021р. в 15.59год за адресою: АДРЕСА_1 закрив двері квартири і не дав змоги поспілкуватись з дитиною.

Суд вважає цей документ неналежним доказом, оскільки звернення позивачки до поліції та реєстрація відповідної заяви самі по собі не є свідченням перешкод в спілкуванні з дитиною. Відомостей про результати розгляду цієї заяви, встановлення факту протиправності дій та винуватості відповідача, притягнення його до відповідальності або вжиття уповноваженими органами інших відповідних заходів реагування, в матеріалах справи немає.

Як повідомив в судовому засіданні представник позивачки, такі відомості їм невідомі, хоча, на думку суду, прямим обов`язком позивачки як заінтересованої особи є ознайомлення з результатами розгляду її звернення та надання суду відповідних документів, якщо вони стосуються обставин справи.

Суд також вважає, що само по собі проживання дитини з батьком та їх більш тісне спілкування не свідчить про наявність у позивачки перешкод в спілкуванні з сином.

Доводи позивачки та її представника про те, що відповідач контролює дитину, її мобільний телефон, соціальні сторінки в мережі Інтернет, забороняє сину зустрічатись та спілкуватись з нею, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

З пояснень представника позивачки в судовому засіданні вбачається, що ці доводи фактично ґрунтуються на особистих припущеннях позивачки. Однак, згідно з законодавством доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вважає, що вказані доводи позивачки та її представника об`єктивно спростовуються поясненнями неповнолітнього ОСОБА_5 , які він надав безпосередньо в судовому засіданні, а також під час бесіди з практичним психологом, який має відповідні спеціальні знання та застосовує спеціальні психологічні методи.

Так, неповнолітній ОСОБА_5 пояснив, що після розірвання шлюбу батьків мати, яка проживає за кордоном, не приділяла йому ніякої уваги, не приїжджала, не дзвонила та не писала, хоча мала таку можливість. Він має власний мобільний телефон, яким вільно користується, номер його телефону матері відомий, вона могла йому подзвонити або написати, але не робила цього. Вона через мобільний телефон лише привітала його з цим новим роком, направивши повідомлення. Батько жодним чином не налаштовує його проти матері, не забороняє йому зустрічатись та спілкуватись з нею. Про те, що мати приходила до них додому в вересні 2021р., батько йому сказав, в той момент його не було вдома, що саме сталось між батьками йому невідомо. Він розуміє, яке питання зараз вирішується в суді і заперечує проти визначення судом способу його спілкування з матір`ю, оскільки він на даний час не бажає зустрічатись та спілкуватись з нею, має до неї байдуже ставлення, яке можливо зміниться в подальшому. Він сам хоче приймати рішення з цього приводу і не хоче, щоб його примушували це робити.

Суд враховує ці пояснення неповнолітнього ОСОБА_5 і його думку щодо спірного питання, оскільки вони висловлені дитиною вільно, є послідовними, логічними, чіткими. Жодних обставин, які б свідчили, що така думка дитини сформована під тиском, обманом чи негативним впливом інших осіб, в т.ч. батька ОСОБА_4 , судом не встановлено. Підстав сумніватися в таких поясненнях, не довіряти їм у суду немає.

Висновок органу опіки та піклування з позицією щодо розв`язання даного спору, а саме доцільності визначення певного способу участі позивачки у вихованні з неповнолітньою дитиною, суд в даному випадку не приймає до уваги, оскільки фактично встановлено, що він суперечить інтересам дитини.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування наполягала на тому, що спілкування позивачки з неповнолітнім сином можливо лише за його бажанням, примушування дитини до цього є незаконним. Тому просила суд прийняти рішення в інтересах неповнолітньої дитини з урахуванням фактично встановлених судом обставин.

Враховуючи вищевказане, і насамперед думку неповнолітнього ОСОБА_5 , в якнайкращих інтересах неповнолітньої дитини, задля забезпечення його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що в даному випадку превалює над правом позивачки як матері на особисте спілкування з дитиною, суд не знаходить підстав задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_3 .

Також суд виходить з того, що вирішення цивільних справ повинно здійснюватись з метою справедливого, ефективного захисту порушених прав. Ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у визначений нею спосіб за відсутності безпосередньо у неповнолітнього ОСОБА_5 бажання особистого спілкування з матір`ю не відповідає завданням цивільного судочинства, принципам справедливості та добросовісності.

Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити повністю.

Керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., ст.51 Конституції України, ст.7,141,150,153,155,157,159,171 СК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.01.2022р.

Суддя Н.А. Мурашова

14.01.2022