Номер провадження: 22-ц/813/124/22
Справа № 507/765/20
Головуючий у першій інстанції Гнатюк В. О.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Комлевої Т.В., Сегеди С.М.

За участю секретаря - Шлапак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 03 вересня 2020 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління ДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст вимог та заперечень

20.07.2020 р. ОСОБА_1 , уроженка м. Тюмень,Росія, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду з заявою в котрій просила суд встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року для пийняття громадянства України.

Зазначає, що вона народилась в м. Тюмень Російської Федерації. Її мати ОСОБА_3 проживала в м. Іллінці Вінницької області, а батько - ОСОБА_4 у м. Тюмень. Мати їздила часто в Росію до батька та через рік після її народження перевезла її до родини у м. Іллінці, де вона фактично проживала до переїзду в смт Любашівка .

У 2012 р. вона звернулась до Іллінецького районного суду Вінницької області з заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України з червня 1991 року , але через недостатню кількість доказів суд встановив факт її проживання лише з 5 липня 1994 року.

Згодом вона виявила, що у червні 2020 р. отримала карту профілактичних щеплень Іллінецької дитячої поліклініки на дільниці № 8, яка підтверджує, що вона була взята на облік 04.08.1991 р. і перебувала на ньому до 2009 р. У цій карті також вказана її домашня адреса: АДРЕСА_1 ).

Крім того, Генеральне консульство РФ у м. Одеса підтвердило, що станом на 06.02.1992 р. вона не проживала на території Росії

Посилаючись на викладене , просила задовольнити заявлені вимоги.

Представник заінтересованої особи- Головного управління ДМС України в Одеській області у відзиві на заяву, посилаючись на наявність спору про право, просив заяву про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року залишити без розгляду.

У відповіді на відзив представник заявника , заперечуючи наявність спору про право, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Любашівського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління ДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991року відмовлено.

Залишаючи без задоволення заявлені вимоги районний суд виходив з того, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.04.2012 року заява ОСОБА_1 задоволена частково і встановлений юридичний факт, що вона з 5 липня 1994 року постійно проживала на території України в АДРЕСА_1 , що унеможливлює встановлення юридичного факту постійного проживання заявниці на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року у неповнолітньому віці.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник заявника - адвокат Шевчук Кирило Миколайович просив скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 03 вересня 2020 року та прийняти постанову, якою задовольнити заявлені вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що існування вже встановленого факту судовим рішенням не є підставою для відмови судом у встановлені юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року. Одночасно посилається на ті ж підстави, що і в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заінтересованої особи - Головне управління ДМС України в Одеській області просить заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління ДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України, залишити без задоволення. При цьому посилається на наявність спору про право та зазначений спір повинен розглядатись в порядку позовного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Відповідно до ч.5 ст.258 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

Судом встановлено, що заявниця у 2012 р. звернулась до Іллінецького районного суду Вінницької області з заявою про встановлення юридичного факту її постійного проживання в Україні з червня 1991 року по час звернення до суду. За результатами розгляду заяви Іллінецький районний суд Вінницької області від 25.04.2012 року вирішив встановити юридичний факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Тюмень Тюменської області Російської Федерації, з 5 липня 1994 року і по цей час постійно проживає на території України в АДРЕСА_1 . ( а.с.-117-18)

Як вбачається із матеріалів вказаної справи, а також із змісту судових рішень у справі

предметом спору є встановити факу постійного проживання на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року та включає період, який був розглянутий Іллінецьким районним судом Вінницької області.

Крім того, заявлені вимоги заявницею обґрунтовуються в обох випадках тим, що вона намагається оформити відповідні документи для отримання громадянства України та будучи малолітньою особою прибула на постійне місце проживання ще у 1991 році.

Також суб`єктний склад учасників вказаного спору, відповідає учасникам, які брали участь у справі № 207/387/2012.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст. 256 ЦПК України).

Отже, закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України можливе за умов, якщо рішення між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку.

Крім того, заборона розгляду тотожного позову випливає і з принципу правової визначеності.

Так, з рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

У даному разі, суд зазначає, що у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (заява №3236/03) від 03.04.2008, суд нагадує, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Подання позивачем заяви про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято рішення Іллінецьким районним судом Вінницької області від 25 квітня 2012 року , що набрало законної сили, фактично свідчить про намагання добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про те, що розгляд даної заяви

буде мати наслідком порушення принципу res judicata - остаточності рішень суду, оскільки розглядаючи заявлені вимоги ОСОБА_1 суду слід буде здійснити переоцінку обставин, які вже встановлені Іллінецьким районним судом Вінницької області від 25 квітня 2012 року, яке набрало законної сили.

Очевидно, що в силу наведеного вище принципу такий перегляд є неприпустимим.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно вимоги збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Проаналізувавши зміст заяви, яка є предметом розгляду у даній справі та зміст заяви, яка була предметом розгляду у справі № 207/387/2012, колегія суду дійшла висновку про те, що склад учасників процесу, предмет та підстави заявлених вимог у даній справі та у справі № 207/387/2012 є тотожними, включає той же період перебування на території України, при цьому рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2012 рокує таким, що набрало законної сили.

Тому, в силу принципу res judicata відшукання заявником нового доказу після набуття рішенням законної сили, не повинне тягнути перегляд такого рішення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі з огляду на встановлення під час розгляду даної справи факту існування рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2012 року, яке набрало законної сили, між тими самими учасниками процесу, про той самий предмет, з наданням правової оцінки у такому рішенні обставинам та підставам заявленим у даній справі.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що розглядаючи заяву ОСОБА_6 про встановлення факту, постійного проживання на території України, суд першої інстанції не врахував, що предметом розгляду у даній справі та зміст заяви, яка була предметом розгляду у справі № 207/387/2012, склад учасників процесу, предмет та підстави заявлених вимог у даній справі та у справі № 207/387/2012 є тотожними, включає той же період перебування на території України, при цьому рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2012 рокує таким, що набрало законної сили.

З урахуванням наведеного, оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, тому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження в справі за заявою ОСОБА_1 необхідно закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.367,368,374,377,381,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Кирила Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 03 вересня 2020 року, скасувати

Провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчук Кирила Миколайовича, заінтересована особа - Головне управління ДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України , закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

О.С.Комлева

С.М.Сегеда