Провадження № 2/752/2516/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 червня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Машкевич К.В.

при секретарі Гненик К.П.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 13 992,63 грн., збитки від інфляції у сумі 757,36 грн., три проценти річних у сумі 576,72 грн., а всього 15 326,71 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем, який є власником квартири АДРЕСА_1 10.06.2020 р. укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 6 договору про надання послуг встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться Споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг, у останнього в період з 01.01.2017р. по 01.01.2021р. виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 13 992,63 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки від інфляції у сумі 757,36 грн., три проценти річних у сумі 576,72 грн.

На підставі викладеного позивач просив стягнути вказану заборгованість.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.05.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

29.06.2021 року від представника позивача надійшла заява пр. розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.07.2021 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

14.07.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що в липні 2020 року від позивача надійшла квитанція про наявність боргу за утримання будинків та прибудинкових територій у розмірі 14 676, 42 грн., відповідач звернувся за телефоном до позивача щодо надання пояснень, щодо боргу за послуги, які не надавались, однак отримав відповідь в телефонній розмові, що це борг за період до укладання договору надання послуг.

Пунктом 21 Договору №б/н про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 10.06.2020 року укладеного між Сторонами, зазначено наступне: цей договір набуває чинності, після підписання сторонами, з дати обслуговування (надання послуг) підприємством зазначеного у цьому договорі будинку і діє на термін до 31 грудня 2020 року. У разі коли місяць до закінчення дії цього Договору однієї із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається продовженим на кожні наступні 365 днів. Цей договір може бути розірваний достроково у разі: переходу права власності на квартиру (нежитлове приміщення) до іншої особи; невиконання його сторонами умов цього Договору.

Відповідач зазначає, що з моменту набуття права власності на квартиру з 08.12.2016 року до 01.07.2020 року не отримував від позивача зазначені ним в позовній заяві житлово-комунальні послуги, це підтверджується частково збереженими квитанціями про надання послуг позивачем де відсутня сума боргу, об`єм наданих послуг та вартість наданих послуг, що в свою чергу підтверджує той факт, що послуги не надавались та не отримувались відповідачем.

В наслідок цього відповідно до п.17 умов Договору про надання послуг відповідачем до позивача був направлений виклик від 22.07.2020 року про направлення представника позивача для складання акту - претензії щодо неправомірного нарахування послуги утримання прибудинкової території.

Однак представник позивача в зазначений у виклику день та час не з`явився, в наслідок чого була складена Акт-претензія за відсутності представника позивача та підписана відповідачем та свідком та відправлені позивачу, однак перерахунку послуг зроблено не було.

Відповідно до наданих позивачем документів вбачається, що відповідно до Наказу ПАТ «Холдингова компанія «КИЇВМІСЬКБУД» від 16.03.2016 року за №00015/0/8-16 доручено організувати передачу на обслуговування і експлуатацію позивачу житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Феодосійській, 2-Є, 2-Ж, 2-3, АДРЕСА_3 , однак відповідач звертає увагу суду на те, що Позивач вимагає суму боргу за надання послуг відповідачу за обслуговування будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачем не надано документального підтвердження того, що вказаний будинок по АДРЕСА_1 прийнятий останнім на обслуговування та в експлуатацію.

На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову.

14.07.2021 року відповідачем поданий зустрічний позов про визнання частини договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території недійсним.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2021 року у прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено.

22.07.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій він зазначив, що відповідач у разі незгоди з якістю житлово-комунальних послуг, у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі, має право на їх перерахунок виключно на підставі поданого виконавцю акту-претензії. Проте, відповідач не звертався до КП «Житло-Сервіс» із актом-претензію, на підставі якого останнім мав би здійснюватися перерахунок за наданні житлово-комунальні послуги.

Представником відповідача до відповіді на позовну заяву додано копію Акта-претензії про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання, або надання не в повному обсязі, складеного 23.07.2020 р. відповідачем та ОСОБА_2 (інший мешканець будинку), але не надано доказів, які б свідчили про отримання КП «Житло-Сервіс» даного документу.

Тому доводи відповідача, що останній має право на перерахунок розміру заборгованості, у зв`язку із їх неотриманням на підставі не проживання за місцем надання таких послуг, є необґрунтованими.

Крім того, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату житлово-комунальних послуг за фактичне користування наданими послугами незалежно від наявності чи відсутності договору про надання послуг.

Щодо документального підтвердження того, що вказаний будинок по АДРЕСА_1 прийнятий позивачем на обслуговування та в експлуатацію підтверджується розпорядженням №190 від 08.04.2016 року Про присвоєння поштової адреси житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

07.08.2021 року від представника позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких він зазначив, що ним не було отримано житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними виставленими квитанціями та актом-претензією і тому Позивач не має право застосовувати в даному випадку норми ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №190 від 08.04.2016р., присвоєно новозбудованому багатоквартирному житловому будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2.2. Статуту предметом діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам.

Наказом публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «КИЇВМІСЬКБУД» від 16.03.2016р., житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Феодосійська, 2-є, 2-ж, 2-з, АДРЕСА_3 передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».

Так як будинок по АДРЕСА_1 є новозбудованим він також перейшов на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».

Між позивачем та відповідачем, який є власником квартири АДРЕСА_1 , 10.06.2020 р. укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі-послуги) у будинку АДРЕСА_1 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором (п.1 договору).

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент укладення договору, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) та на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Згідно із п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент укладення договору, споживач зобов`язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 6 договору про надання послуг встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться Споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг, у останнього в період з 01.01.2017 р. по 01.01.2021 р. виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 13 992,63 грн.

Відповідач заперечуючи проти наявної заборгованості зазначив, що з моменту набуття права власності на квартиру з 08.12.2016 року до 01.07.2020 року він не отримував від позивача зазначені ним в позовній заяві житлово-комунальні послуги, це підтверджується частково збереженими квитанціями про надання послуг позивачем де відсутня сума боргу, об`єм наданих послуг та вартість наданих послуг, що в свою чергу підтверджує той факт, що послуги не надавались та не отримувались відповідачем.

В наслідок цього відповідно до п.17 умов Договору про надання послуг відповідачем до позивача був направлений виклик від 22.07.2020 року про направлення представника позивача для складання акту - претензії щодо неправомірного нарахування послуги утримання прибудинкової території.

Однак представник позивача в зазначений у виклику день та час не з`явився, в наслідок чого була складена Акт-претензія за відсутності представника позивача та підписана відповідачем та свідком та відправлені позивачу, однак перерахунку послуг зроблено не було, на що слід зазначити наступне.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із п.5 ч.2 ст.7, п.1 ч.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення заборгованості, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені відповідними договорами, а виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч.3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20, п.1 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення заборгованості, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно із ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення заборгованості, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім того, ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця та не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З викладеного вбачається, що між сторонами виникло зобов`язання щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а тому відповідач зобов`язаний здійснювати оплату послуг за фактичне користування наданими послугами незалежно від наявності чи відсутності укладеного договору.

Таким чином, відповідач зобов`язаний здійснювати оплату житлово-комунальних послуг за фактичне користування наданими послугами незалежно від наявності чи відсутності договору про надання послуг.

З приводу обов`язку споживачів сплачувати житлово-комунальні послуги за наявності або відсутності відповідного договору Верховний Суд України в постанові від 30.10.2013р. у справі №6-59цс13 зазначив: Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Щодо перерахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент надання послуг, виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості.

Порядок оформлення претензій споживача визначений ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на момент надання послуг.

Так, відповідно до ч.4 та ч. вказаної вище статті, за результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги. Виконавець вказаної послуги протягом протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії.

Відповідно до п.11 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2013р. №970 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі» у разі надходження актів-претензій від споживачів за формою згідно з додатком 1 та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії. Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій згідно з додатком. Перерахунок за актом-претензією проводиться для усіх споживачів будинку, яким не були надані послуги.

Крім того, слід зазначити, що відповідачем, за час нарахування заборгованості за наданні житлово-комунальні послуги, періодично здійснювалась сплата цих послуг.

Так, за період з липня 2020 року по березень 2021 року сплачено 3776,66 грн., про що зазначено у розрахунку заборгованості та не заперечується відповідачем. Тобто сплата коштів за житлово-комунальні послуги є фактом визнання відповідачами надання позивачем та отримання відповідачем житлово-комунальних послуг.

З викладеного вбачається, що відповідач у разі незгоди з якістю житлово- комунальних послуг, у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі, має право на їх перерахунок виключно на підставі поданого виконавцю акту-претензії.

Проте, відповідач не звертався до КП «Житло-Сервіс» із актом-претензію, на підставі якого останнім мав би здійснюватися перерахунок за наданні житлово-комунальні послуги.

Представником відповідача додано копію Акта-претензії про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання, або надання не в повному обсязі, складеного 23.07.2020 р. відповідачем та ОСОБА_2 (інший мешканець будинку), але не надано доказів, які б свідчили про отримання КП «Житло-Сервіс» даного документу.

Тому доводи відповідача, що останній має право на перерахунок розміру заборгованості, у зв`язку із їх неотриманням на підставі не проживання за місцем надання таких послуг, є необґрунтованими.

Таким чином, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, у останнього з січня 2017 року по січень 2021 року включно, виникла заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 13 992,63 грн., які підлягають стягненню.

Позивач також просив стягнути з відповідача збитки від інфляції у сумі 757,36 грн., три проценти річних у сумі 576,72 грн.

Відповідач заперечував проти задоволення вказаних вимог посилаючись на те, що До платежів щодо заборгованості за житлово-комунальні послуги, які вимагає позивач з 01.2017 року по 05.2018 року позивачем пропущені строки позовної давності в 3 (три) роки, в тому числі і сум нарахованих як 3% річних та індексу інфляції.

До зазначеної суми боргу не повинні застосовуватись норми ст. 625 так як позивачем не надавались послуги, виставлялись 0 (нульові) рахунки і тому на думку відповідача у нього відсутні зобов`язання за Договором про надання послуг щодо оплати виставленого боргу із врахування індексу інфляції та 3% річних.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю в три роки.

В той же час, в ст. 264 ЦК України зазначено про переривання перебігу позовної давності. Частина 1 статті 264 ЦК України встановлює, що позовна давність переривається у випадку вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

У випадку переривання строку позовної давності, такий строк починається заново, що передбачено ч. 3 ст. 264 ЦК України.

З розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи 3% річних та інфляційні витрати нараховані позивачем в межах строку позовної давності з 01.03.2018 року по 28.02.2021 року.

Позивач звернувся до суду 18.05.2021 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки від інфляції у сумі 757,36 грн. та три проценти річних у сумі 576,72 грн. за період з 01.03.2018р. по 28.02.2021р.

Щодо повноважень ОСОБА_3 на здійснення представництва інтересів позивача, які відповідач вважає неналежними, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У зв`язку із чим, до позовної заяви представником було додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копію довіреності, завірені належним чином.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставини на які він посилався як на підставу для відмови у задоволенні позову, а відтак вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 2270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 19, 20, 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 11, 525, 526, 530, 611, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 25 Б заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 13992,63 грн.; 3% річних у розмірі 576,72 грн.; інфляційні втрати у розмірі 757,36 грн. та судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя