Справа № 216/5772/21
Провадження № 2/216/1166/22
РІШЕННЯ

іменем України

02 червня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що він з 10.10.2011 працював у відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дистанція колій» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на посаді монтера колії (учня) на 10 околотку. Починаючи з 11.11.2011 позивача переведено в тому ж підприємстві на посаду монтера колії по другому розряду. 16.05.2012 позивача звільнено з роботи на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності. За вказаним фактом був складений акт №1 форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку, що стався 18.01.2012 о 10 год 30 хв від 18.04.2012. Актами форми Н-1 та Н-5 встановлено, що нещасний випадок стався за наступних обставин. 18.01.2021 ОСОБА_1 прибув о 04 год 45 хв на місце постійної роботи на 1 лінійну дільницю (надалі ПД-10) ст. Кривий Ріг-Західний, переодягнувся у спецодяг та спецвзуття, отримав інструмент та чекав автомобіль для виїзду на перегін Кудашівка-Милорадівка. З ним були направлені монтери колії ПД-10 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Автомобіль приїхав приблизно о 05 год 45 хв. Вищевказані працівники завантажили в нього отриманий інструмент та поїхали на місце виконання робіт. Приблизно о 07 год 30 хв, приїхавши на місце виконання робіт, монтери колії чекали на проведення інструктажу з питань охорони праці. О 8.00 год для них провів інструктаж шляховий майстер 2-го околотку ОСОБА_4 , на дільниці якого проводилися роботи. Про проведення інструктажу зроблено запис у журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці. Після проведення інструктажу працівники приступили до виконання підготовчих робіт для заміни рейкової плити. Фронт робіт був поділений на окремі ділянки для монтерів колії різних околотків. Монтери колії 10-го околотку розкручували клемні болти разом з монтерами колії 4-го околотку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Майстер ОСОБА_4 розставляв монтерів колії по всьому фронту робіт, організував працю монтерів колії, контролював безпечне проведення робіт. Приблизно о 10 год 30 хв монтери колії, почувши сигнал свистка сигналіста ОСОБА_7 про наближення поїзда, згідно з вимогами Інструкції №1 з охорони праці для монтерів колії, припинили роботу та почали сходити з колії на відстань не ближче 2 м від крайньої рейки. ОСОБА_1 , ставши на край плеча баластної призми, переніс вагу тіла на праву ногу, при цьому щебінь під його вагою посунувся, нога підвернулась. Відчувши сильний біль, ОСОБА_1 впав. Потерпілого віднесли від рейкового полотна монтери колії ОСОБА_2 та монтер колії ПД-11 ОСОБА_8 і посадили в кабіну автомобіля. ОСОБА_1 , знявши з ноги чобіт, побачив, що нога сильно розпухла. На автомобілі він був доставлений в с. Щорськ до лікарні, де йому надали медичну допомогу. Потім ОСОБА_1 на автомобілі доставили в ДЗ «Відділкова лікарня ст. Кривий Ріг-Головний», де його госпіталізували. В актах форми Н-1 та Н-5 зазначено, що комісія, оглянувши місце нещасного випадку, опитавши потерпілого, свідків, медичний висновок про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого, визнала нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. 16.05.2012 ОСОБА_1 був первинно оглянутий Дзержинською МСЕК, рішенням МСЕК встановлена ІІ група інвалідності, 70% втрати професійної працездатності (далі - ВПП) внаслідок трудового каліцтва, строком на 1 рік. 19.06.2013 рішенням Дзержинської МСЕК встановлена ІІІ група інвалідності, 35% ВПП. 18.06.2014 рішенням Дзержинської МСЕК встановлена ІІІ група інвалідності, 30% ВПП. 08.07.2015 рішенням Дзержинської МСЕК встановлено 25% ВПП на 2 роки. 30.08.2017 рішенням Дзержинської МСЕК встановлено 25% ВПП, на 2 роки (по 01.06.2019). Після цього, повторно огляд не здійснювався. Лікування після вказаної травми не дало бажаного ефекту, больові та дискомфортні відчуття позивача так і не припинились. Позивач зазначає, що у зв`язку з вказаною травмою та встановленим ступенем втрати працездатності порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуттям та особливостями лікування. Крім того, позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. За таких обставин, позивач просить суд: стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, внаслідок нещасного випадку на виробництві суму грошових коштів у розмірі 420000,00 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Позивач, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, надіслав письмові заперечення проти позову, які обґрунтовані тим, що позивачем не доведено факт завдання шкоди за участю відповідача, а також не надано доказів того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодовувати шкоду. Крім того, надані копії виписки з медичної карти та копії довідки про встановлення 2 групи інвалідності, а потім призначеної 3 групи інвалідності, жодним чином не підтверджують причинного зв`язку моральних страждань внаслідок отриманної травми.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, КЗпП України та Законом України «Про охорону праці».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.10.2011 працював у відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дистанція колій» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на посаді монтера колії (учня) на 10 околотку. Починаючи з 11.11.2011 позивача переведено в тому ж підприємстві на посаду монтера колії по другому розряду.

16.05.2012 позивача звільнено з роботи на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності.

За вказаним фактом нещасного випадку був складений акт №1 форми Н-5 про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 18.01.2012 о 10 год 30 хв від 18.04.2012.

Актами форми Н-1 та Н-5 встановлено, що нещасний випадок стався за наступних обставин.

18.01.2021 ОСОБА_1 прибув о 04 год 45 хв на місце постійної роботи на 1 лінійну дільницю (надалі ПД-10) ст. Кривий Ріг-Західний, переодягнувся у спецодяг та спецвзуття, отримав інструмент та чекав автомобіль для виїзду на перегін Кудашівка-Милорадівка. З ним були направлені монтери колії ПД-10 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Автомобіль приїхав приблизно о 05 год 45 хв. Вищевказані працівники завантажили в нього отриманий інструмент та поїхали на місце виконання робіт. Приблизно о 07 год 30 хв, приїхавши на місце виконання робіт, монтери колії чекали на проведення інструктажу з питань охорони праці. О 8.00 год для них провів інструктаж шляховий майстер 2-го околотку ОСОБА_4 , на дільниці якого проводилися роботи. Про проведення інструктажу зроблено запис у журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці. Після проведення інструктажу працівники приступили до виконання підготовчих робіт для заміни рейкової плити. Фронт робіт був поділений на окремі ділянки для монтерів колії різних околотків. Монтери колії 10-го околотку розкручували клемні болти разом з монтерами колії 4-го околотку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Майстер ОСОБА_4 розставляв монтерів колії по всьому фронту робіт, організував працю монтерів колії, контролював безпечне проведення робіт. Приблизно о 10 год 30 хв монтери колії, почувши сигнал свистка сигналіста ОСОБА_7 про наближення поїзда, згідно з вимогами Інструкції №1 з охорони праці для монтерів колії, припинили роботу та почали сходити з колії на відстань не ближче 2 м від крайньої рейки. ОСОБА_1 , ставши на край плеча баластної призми, переніс вагу тіла на праву ногу, при цьому щебінь під його вагою посунувся, нога підвернулась. Відчувши сильний біль, ОСОБА_1 впав. Потерпілого віднесли від рейкового полотна монтери колії ОСОБА_2 та монтер колії ПД-11 ОСОБА_8 і посадили в кабіну автомобіля. ОСОБА_1 , знявши з ноги чобіт, побачив, що нога сильно розпухла. На автомобілі він був доставлений в с. Щорськ до лікарні, де йому надали медичну допомогу. Потім ОСОБА_1 на автомобілі доставили в ДЗ «Відділкова лікарня ст. Кривий Ріг-Головний», де його госпіталізували.

В актах форми Н-1 та Н-5 зазначено, що комісія, оглянувши місце нещасного випадку, опитавши потерпілого, свідків, медичний висновок про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого, визнала нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом.

16.05.2012 ОСОБА_1 був первинно оглянутий Дзержинською МСЕК, рішенням МСЕК встановлена ІІ група інвалідності, 70% втрати професійної працездатності (далі - ВПП) внаслідок трудового каліцтва, строком на 1 рік. 19.06.2013 рішенням Дзержинської МСЕК встановлена ІІІ група інвалідності, 35% ВПП. 18.06.2014 рішенням Дзержинської МСЕК встановлена ІІІ група інвалідності, 30% ВПП. 08.07.2015 рішенням Дзержинської МСЕК встановлено 25% ВПП на 2 роки. 30.08.2017 рішенням Дзержинської МСЕК встановлено 25% ВПП, на 2 роки (по 01.06.2019). Після цього, повторно огляд не здійснювався.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа».

Відносно покладення обов`язку на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров`я або в разі його смерті, суд дійшов наступних висновків.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст.4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відтак, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. При цьому, право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Необхідно зазначити, що якщо право на відшкодування завданої умовами виробництва моральної шкоди, яка спричинила втрату потерпілим професійної працездатності, виникло в особи до набрання чинності Законом України № 717-V від 23 лютого 2007 року, тобто в період з 01.04.2001 року до 31 грудня 2005 року, така особа має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду незалежно від дати звернення з позовом до суду.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц та в Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 132/3235/16-ц.

Отже, зважаючи на вказане, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача, з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 16.05.2012, а тому відшкодування моральної шкоди позивачу повинно проводитись не за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 25%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я.

Вирішуючи спір між даними сторонами, застосуванню підлягає ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, суд враховує характер та тривалість отриманого захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 70% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 25 000,00 гривень.

При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 908 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст. ст. 12, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 276-279, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків у розмірі 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судові витрати в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

1) позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

2) відповідач: акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов