Справа № 459/3126/21
Провадження № 2/459/1015/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Мельникович М.В.

з участю секретаря Горощук А. О.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Микитюка В. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача КП «Червонограджитлокомунсервіс» про невчинення перешкод в користуванні спільним майном

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні спільним майном будинку - допоміжним приміщенням (сушилкою), яка розташована на другому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 шляхом відновлення входу в допоміжне приміщення з сходової клітини та встановлення дверей.

В обґрунтування позову зазначила, вона є власником квартири АДРЕСА_2 . Орієнтовно у 2018 році нею було виявлено, що сусід ОСОБА_3 (попередній власник квартири АДРЕСА_3 ) в порушення будівельних норм та норм діючого законодавства про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, перемурував вхід у сушильне (допоміжне) приміщення шляхом демонтажу наявних дверей в допоміжне приміщення, яким користувалися квартири першого та другого поверху під`їзду. Після цього вказаним сусідом було вибито отвір та влаштовано дверний прохід у його власну, на той час, квартиру, за рахунок чого збільшено загальну площу квартири з двохкімнатної на трьохкімнатну. Позивач зазначає, що вказана площа допоміжного приміщення не включена до загальної площі квартири, оскільки всі заходи щодо її приєднання вчинені ОСОБА_3 самовільно та без будь-яких дозвільних документів всупереч норм діючого законодавства. Позивач стверджує, що вона пропонувала ОСОБА_3 добровільно на добросусідських відносинах відновити вхід у допоміжне приміщення, але всі мої прохання були залишені ним без уваги. Тому вона була змушена звертатися в різні інстанції, зокрема, КП «Червонограджитлокомусервіс», Управління містобудування та архітектури Червоноградської міської ради, Департамент Державної архітектурно будівельної інспекції, поліцію, тощо. Так, Комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс» у своєму листі №23881/15 від 10.10.2018 повідомило, що власнику квартири було видано припис про звільнення місця загального користування, а 30.08.2021 Комунальне підприємство повідомило про попередження мешканця ОСОБА_3 щодо необхідності надання доступу до сушилки всім іншим співвласникам багатоквартирного будинку. Але всі попередження залишені ним без уваги та відповідного реагування, тому позивач, як співвласник багатоквартирного будинку, не має можливості реалізувати своє визначене законом право на користування майном, що перебуває у спільній власності. 08.09.2021 ОСОБА_3 здійснив продаж належної йому квартири АДРЕСА_3 та відповідно до договору купівлі-продажу передав її у власність ОСОБА_2 (відповідачу). Для відновлення свого права, як співвласника багатоквартирного будинку, позивач запропонувала відповідачу надати доступ до допоміжного приміщення та не чинити перешкод в користуванні ним іншим співвласникам першого та другого поверху нашого під`їзду шляхом відновлення входу на сходову клітину. Проте, відповідач проігнорував її прохання та не вчинив жодних дій по відновленню порушеного права на користування спільним майном. КП «Червонограджитлокомунсервіс» було попереджено ОСОБА_2 про необхідність відновлення входу в допоміжне приміщення із сходової клітки до 01.10.2021 та не вчинення перешкод в користуванні допоміжним приміщенням іншим співвласникам будинку. Однак, станом на час звернення до суду відповідач не вчинив жодних дій, зазначених у попередженні. Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом, оскільки вважає, що відсутні інші способи захисту її порушених цивільних прав та інтересів.

25.10.2021 у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.11.2021.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 25.11.2021 розгляд справи було відкладено на 21.12.2021 у зв`язку із неявкою відповідача та третьої особи ОСОБА_3 , яке згодом було відкладене на 31.01.2022 за клопотанням представника відповідача адвоката Ориника А.

31.12.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому адвокат просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 , відмовити у задоволенні позовних вимог, а також просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що 08.09.2021 п. ОСОБА_2 придбано в ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 . В момент передачі всіх документів щодо придбаної квартири ОСОБА_3 було передано заяву від 24.03.1994 р. з дозволом про переобладнання сушильної кімнати в житлову. Дану заяву погоджено Державним комунальним підприємством по обслуговуванню житла у м. Червонограді Львівської області. Представник відповідача також зазначив, що на даній заяві міститься підписи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (позивач); ОСОБА_5 . Тому вважає, що Державне комунальне підприємство по обслуговуванню житла та інші мешкаці будинку надавали дозвіл ОСОБА_3 на переобладнання сушильної кімнати в житлову. Окрім цього, представник відповідача зазначив про те, що позивач звернулася до суду щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкод в користуванні майном будинку - допоміжним приміщенням (сушилкою) після 27 років, як позивач надала такий дозвіл, а тому вважає, що має право звернутися із заявою про застосування строку позовної давності.

11.01.2022 позивач надала відповідь на відзив, у якому серед іншого зазначила, що вважає, що наведені у відзиві доводи ніяким чином не спростовують протиправних дій відповідача, які обмежують її право як співвласника багатоквартирного будинку у користуванні допоміжним приміщенням, яке перебуває у спільній сумісній власності. Щодо заяви від 24.03.1994, на яку покликається представник відповідача, позивач вважає її нікчемною, оскільки в ній немає зазначено, що позивачем надається згода на одноосібне користування допоміжним приміщенням ОСОБА_3 , чи на замуровування спільного входу із сходової клітки та на приєднання даної сушилки до квартири АДРЕСА_3 . Також позивач зазначила, що ОСОБА_3 не отримав ні дозволу, ні відповідного рішення органу місцевого самоврядування, не виготовив технічної документацій на це допоміжне приміщення, а здійснив продаж відповідачу квартири АДРЕСА_3 . Відтак, позивач вважає, що вказана заява в даній цивільній справі жодним чином не свідчить про певне привілейоване право на використання відповідачем спірного допоміжного приміщення в будинку, ігноруючи законні права та інтереси інших співвласників. Окрім цього, позивач зауважила, що заява - це лише один із видів звернення і аж ніяк не може містити дозвільного чи правовстановлюючого характеру. Дана заява була написана попереднім співвласником будинку (власником квартири) і немає жодного відношення до відповідача, а тому є неналежним доказом, оскільки не відноситься до спірних правовідносин між позивачем та ОСОБА_2 . Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 08.09.2021 і з того часу саме він порушує законне право позивача на вільне користування допоміжним приміщенням, а на просьби про надання доступу до допоміжного приміщення ігнорує такі у зв`язку з чим позивач змушена була звернутися за захистом своїх прав в різні інстанції, а згодом в суд. Тому позивач вважає, що перебіг позовної давності почався з того моменту, коли вона, як співвласник, дізналася про порушене її законне право діями відповідача, а саме з вересня 2021 року. Відтак, позивач вважає, що строк позовної давності у даних правовідносинах не є порушеним.

18.01.2022 представник відповідача надіслав на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що позивач не надав належних доказів нікчемності заяви про переобладнання сушильної кімнати в житлову та не оскаржував таку заяву у судовому порядку, а отже таке посилання є недоречним та не заслуговує на увагу. Також вважає, що посилання позивача на те, що відповідач порушує її права не відповідає дійсності, оскільки відповідач ніяким чином не порушував прав позивача. З моменту придбання квартири відповідач не здійснював перебудови чи будь-які інші будівельні роботи в квартирі чи будинку, які б обмежили права позивача. Позивач не навела причин пропуску позовної давності та не спростувала чому вона не зверталась до суду протягом останніх 27 років, оскільки порушення, про яке стверджує позивач відбулося у 1994 році і вона знала про нього до 2021 року. Також звертає увагу на те, що позивач не вчиняла жодних дій щодо усунення порушень, про які зараз заявляє. При купівлі квартири відповідачу не було відомо про суперечності щодо зазначеного приміщення, а тому вважає, що можна стверджувати, що відповідач є добросовісним набувачем майна. Окрім цього, представник відповідача посилався на судову практику щодо добросовісного набувача. Тому просив у позові відмовити.

21.01.2022 письмові пояснення у даній справі надала третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - КП «Червонограджитлокомунсервіс», а саме зазначили, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази набуття права власності відповідачем на спірне допоміжне приміщення багатоквартирного будинку. З матеріалів випливає лише факт придбання відповідачем квартири АДРЕСА_3 у третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_3 . Інших відомостей чи правовстановлюючих документів щодо придбання допоміжного приміщення (спільного майна будинку) до матеріалів справи відповідачем не долучено. Посилаючись на норми ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 41 Конституції України представник третьої особи вважає, що законодавчі норми не передбачають такої можливості як виведення допоміжних приміщень зі статусу спільного майна будинку та тим більше можливість бути приватизованим одним із співвласників. Щодо строку позовної давності зазначив, що останній позивачкою не пропущений, оскільки його перебіг почав свій відлік з моменту придбання відповідачем квартири з 08.09.2021 та ненадання доступу до спільного майна всіх співвласників. Окрім цього зауважив, що заява від 1994 року жодним чином не засвідчує порушення права позивачки, а факт ненадання доступу до спільного майна відповідачем після набуття права власності на придбану ним квартиру навпаки засвідчує, що право позивача, яке забезпечене як Конституцією України, так і нормами Цивільного кодексу України, ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та іншими законодавчими нормами встановлює факт вчинення перешкод в користуванні спільним майном - сушильним приміщенням. У зв`язку з вищенаведеним вважає вимоги позивача щодо не вчинення відповідачем перешкод в користуванні спільним майном будинку - допоміжним приміщенням (сушилка) законними та такими, що підлягають задоволенню.

31.01.2022 судове засідання не відбулося, оскільки справа була знята з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді. Наступне судове засідання було призначено на 22.02.2022.

Ухвалою від 22.02.2022 підготовче провадження було закрито, а справа була призначена до судового розгляду по суті на 21.03.2022, який було відкладено на 27.04.2022, а згодом на 23.05.2022 за клопотанням представника відповідача.

В судовому засіданні, яке відбулося 23.05.2022 позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на мотиви, викладені у заявах по суті справи. Додатково зазначила, що бажає користуватися сушилкою за призначенням, а сусід відповідач чинить їй перешкоди. Щодо заяви від 24.03.1994, на яку посилається відповідач, зазначила, що у 1994 році колишній власник квартири ОСОБА_3 просив тимчасово надати йому це допоміжне приміщення для зберігання особистих речей. Вона неодноразово вимагала і від попереднього власника квартири, і від відповідача повернути сушилку у спільне користування мешканців будинку, проте все залишилося без змін. У спірному допоміжному приміщення обладнано житлову кімнату, якою користується відповідач і він приєднав її до своєї квартири.

Відповідач та його адвокат у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, причин неявки не повідомили, проте свою позицію висловили в заявах по суті справи.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - КП «Червонограджитлокомунсервіс» в судовому засіданні, яке відбулося 23.05.2022, позов підтримав, просив його задоволити, оскільки вважає, що відповідач неправомірно чинить співвласникам будинку перешкоди в користуванні даним допоміжним приміщенням.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не заявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань не подавав, причин неявки не повідомив.

Вирішуючи питання про розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, суд враховує, що зазначені особи були обізнані з фактом розгляду даної справи, про що свідчать подані ними відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив та інші заяви та клопотання, а також те, що вони належним чином повідомлялися про дату судового засідання, мали можливість отримати інформацію про призначення даної справи до розгляду на сайті «Судова влада», проте в судове засідання не з`явилися.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях наголошує на тому, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін та предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відтак, виходячи із одного з основних принципів цивільного судочинства - розумність строків розгляду справи судом, враховуючи, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які не з`явилися в судове засідання, оскільки їх позиція висловлена у поданих ними заявах по суті справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на квартиру від 26.12.1997 (а. с. 5).

Її сусідом являється відповідач ОСОБА_6 , який зі своєю сім`єю проживає у квартирі АДРЕСА_3 та яку придбав у третьої особи ОСОБА_3 , що підтверджується самим відповідачем.

У будинку, де проживають сторони, є допоміжні приміщення (сушилки). Одним з таких допоміжних приміщень (сушилкою) користується відповідач, , про що зазначає позивач та не заперечується відповідачем та його представником.

Позивач, не погоджуючись із цим, просила відповідача звільнити дане приміщення, проте безрезультатно.

Позивачка зверталася із заявою від 12.09.2018 до директора КП «Червонограджитлокомунсервіс», у якій, зокрема, просила повернути сушилку для цільового її використання усіма мешканцями будинку (а. с. 7).

У відповідь на заяву позивачки КП «Червонограджитлокомунсервіс» листом №3881/15 від 10.10.2018 повідомило, що власнику квартири видано припис про звільнення місця загального користування, а в разі невиконання припису до власника квартири будуть вжиті заходи, передбачені чинним законодавством (а. с. 6).

Окрім цього, листом №3994/01 від 30.08.2021 КП «Червонограджитлокомунсервіс» надало відповідь ОСОБА_1 на її звернення від 02.08.2021 (а. с. 8), у якому зазначило, що у разі відсутності протоколу співвласників, який би підтверджував законність використання гр. ОСОБА_3 допоміжного приміщення, незаконно зайняте ним допоміжне приміщення (сушила) підлягає звільненню із наданням доступу іншим співвласникам шляхом відновлення входу із сходової клітки. Станом на момент надання відповіді мешканець ОСОБА_3 не надав в адміністрацію підприємства жодних документів, які б підтверджували правомірність та надавали йому право на одноосібне користування допоміжним приміщенням та на замурування входу із сходової клітки (а. с. 9).

Позивач зверталася до Управління містобудування та архітектури Червоноградської міської ради із заявою від 11.08.2021, у якій просила притягнути до відповідальності власника кв. АДРЕСА_5 та заставити його відновити вхід з допоміжне приміщення (сушилку), повідомивши обставини спірних правовідносин між ними (а. с. 11).

Аналогічна заява була скерована на адресу Департаменту державної архітектурно -будівельної інспекції у Львівській області (а. с. 13).

У листі відповіді №16-17/104 від 27.08.2021, аресованій ОСОБА_1 , Управління містобудування та архітектури зазначило, що приміщення, приєднане до квартири АДРЕСА_3 відноситься до приміщень загального користування і є спільним майном багатоквартирного будинку, яке не може бути поділене між співвласниками. Також вказано, що заява скерована до управителя будинку КП «Червонограджитлокомунсервіс» для розгляду по суті та прийняття відповідних мір (а. с. 12).

КП «Червонограджитлокомунсервіс» листом №4096/01 від 06.09.2021 повідомило, що мешканця кв. АДРЕСА_3 було попереджено 09.08.2021 про те, що приміщення загального користування (в тому числі допоміжні) являються спільним майном багатоквартирного будинку. У разі відсутності протоколу співвласників, який би підтверджував законність використання гр. ОСОБА_3 допоміжного приміщення, незаконно зайняте ним допоміжне приміщення (сушила) підлягає звільненню із наданням доступу іншим співвласникам шляхом відновлення входу із сходової клітки. Таких документів ОСОБА_3 не надав (а. с. 10)

Відповідачу ОСОБА_2 КП «Червонограджитлокомунсервіс» направляло попередження №4412/01 від 20.09.2021, у якому вимагали звільнити незаконно зайняте допоміжне приміщення сушилку із відновленням входу із сходової клітки до 01.10.2021, оскільки такими неправомірними діями порушуються права інших співмешканців (співвласників) будинку, що є недопустимим (а. с. 14). Даний лист попередження був отриманий мамою відповідача 23.09.2021, відмітка про що міститься у копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с.15).

Також в матеріалах справи міститься копія заяви мешканця будинку АДРЕСА_6 ОСОБА_3 від 21.03.1994, адресованої Голові міськвиконкому, наступного змісту: «Прошу надати дозвіл на переобладнання сушильної кімнати в житлову». На заяві міститься напис «Не заперечую, начальник ДКП /підпис/ Соловій». Під написом містяться підписи наступних осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (а. с. 63).

Із листа Виконавчого комітету Червоноградської міської ради вбачається, що будинок АДРЕСА_1 не перебуває у комунальній власності Червоноградської міської ради, він був списаний з балансу КП «Червонограджитлокомунсервіс». Також вказано, що у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 (1,2 під`їзд) об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не створювалося (а. с. 96).

Також позивачем долучено до матеріалів справи копію технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого станом на 14.07.2021, з якого видно, що квартира складається з двох житлових кімнат, коридору, кухні та ванної кімнати (а. с. 155-157).

Оскільки порушені права позивача у позасудовому порядку відновлені не були, позивач змушена була звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. Іншими способами відновити свої порушені права як співвласника багатоквартирного житлового будинку позивачці не вдалося.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

В ч. 1 ст. 5 цього ж Закону зазначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно з статтею 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 1 частини першої та частина друга статті 6 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09 листопада 2011 року у справі № 1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до чч.1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з роз`ясненнями п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 725/5551/16-ц.

В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач користується допоміжним приміщенням (сушилкою), обмеживши доступ до нього позивачці, яка також є його співвласником відповідно до положень ЦК України та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Позивачка бажає користуватися спірним допоміжним приміщенням, проте відповідач чинить їй перешкоди.

Відповідач вважає, що правомірно користується спірним допоміжним приміщенням, покликаючись на заяву від 21.03.1994, у якій, на думку відповідача, позивачка надала згоду на переобладання сушильної кімнати в житлову.

Проте судом не приймаються такі доводи відповідача до уваги, оскільки напис «не заперечую» зазначив начальник ДКП Соловій, а ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 лише проставили свої підписи, без зазначення згоди на такі дії, можливо лише ознайомившись із такою заявою (а. с. 63). Окрім цього, така заява написана від імені попереднього власника квартири ОСОБА_3 , а новому власнику квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_2 мешканці будинку, в тому числі і позивачка, заяви чи будь-якого іншого рішення щодо надання йому згоди на використання допоміжного приміщення (сушилки) не надавали, матеріалами справи протилежного не доведено. Будь-яких правовстановлючих документів на дане приміщення відповідач суду не представив.

В судовому засіданні позивачка заперечує надання згоди відповідачу на користування спірним приміщенням, стверджує, що ОСОБА_3 (попередній власник квартири) просив надати йому спірне допоміжне приміщення у тимчасове користування для зберігання особистих речей, проте самовільно переобладнав його у житлову кімнату та приєднав до квартири АДРЕСА_5 . Відповідач ОСОБА_2 не звертався до неї за отриманням згоди на використання спірного допоміжного приміщення, такої згоди вона йому не давала.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів згоди співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 на використання саме відповідачем ОСОБА_2 спірного допоміжного приміщення (сушилки), це свідчить про порушення прав позивачки, як співвласниці багатоквартирного житлового будинку, на користування спірним допоміжним приміщенням (сушилкою).

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 653/1096/16-ц.

Окрім цього, суд враховує також і те, що власником квартири відповідач ОСОБА_2 став лише 08.09.2021 і саме з цього часу він почав користуватися спірним допоміжним приміщенням (сушилкою), чим почав порушувати законні права співвласників багатоквартирного житлового будинку.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги те, що позивачем заявлено негаторний позов, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ).

Отже, з огляду на викладені факти й міркування, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, а, відтак, відповідача слід зобов`язати не чинити перешкод в користуванні спільним майном будинку допоміжним приміщенням (сушилкою), яка розташована на другому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 шляхом відновлення входу в допоміжне приміщення із сходової клітки та встановлення дверей.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, до задоволення підлягає також вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого при поданні позову судового збору в розмірі 908 грн.

Керуючись ст. ст. 8-14, 76-82, 141,258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача КП «Червонограджитлокомунсервіс» про не вчинення перешкод в користуванні спільним майном- задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 ) не чинити перешкод в користуванні спільним майном будинку допоміжним приміщенням (сушилкою), яка розташована на другому поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_1 шляхом відновлення входу в допоміжне приміщення з сходової клітки та встановлення дверей.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_9 ) сплачений нею судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.06.2022.

Суддя: М. В. Мельникович