Провадження № 22-ц/824/4497/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 липня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 15 листопада 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі і її вихованні,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з донькою частково задоволено заяву представника позивача і забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_1 чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання законної сили рішенням суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Не погоджуючись із ухвалою, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення заяви про забезпечення позову,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм права.

Скарга мотивована тим, що всупереч Європейській Конвенції про права дитини при вирішенні питання про забезпечення позову суд не врахував інтереси дитини, в тому числі не врахував стосунки, які склалися між сторонами. Окрім того, суд фактично допустив вирішення справи по суті, задовольнивши заяву без наявності достатніх і допустимих доказів, які підтверджують ускладнення виконання судового рішення. Вважає, що вжиті заходи забезпечення позову за своїм змістом є тотожними позовним вимогам, що суперечить ч.10 ст.150 ЦПК України, а тому ухвала підлягає до скасування із відмовою у задоволенні заяви.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Опришко Е.В. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказані ними у скарзі електронні адреси судовими повістками і повідомленнями про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не

- 2 -

повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Василенко А.В. належно повідомленні про розгляд справи шляхом направлення на вказані ними у позові та заяві електронні адреси судових повісток та підтвердженням про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що у жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив усунути перешкоди у його спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,шляхом встановлення графіку побачень без присутності матері.Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між ним та відповідачкою склалися конфліктні взаємовідносини, мати перешкоджає йому спілкуватися з донько і брати участь у їх вихованні. У зв`язку з чим просив визначити способи його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіку побачень без присутності матері кожного вівторка та четверга з 18.45 до 20.00 години та у вихідні дні першої та третьої неділі місяця з 10.00 до 19.00 години, а також у святкові дні - Новий рік, 9 березня, 28 червня (День Конституції) та 24 серпня (День незалежності), відпустка 14 днів на рік з 01 червня по 30 серпня.

Провадження у справі відкрите ухвалою судді від 19 жовтня 2021 року.

15 листопада 2021 року представник позивача адвокат Василенко А.В.подала до суду з заяву про забезпечення позову шляхом встановлення позивачеві побачень з малолітньою донькою ОСОБА_4 , за наступним графіком: - щовівторка та щочетверга з 17:00 год. до 19:00 год.; - перша і третя неділя кожного місяця з 10:00 год. до 13:00 год.; - наступний день після дня народження дитини (ІНФОРМАЦІЯ_1) з 10:00 год. до 13:00 год.; - 2 січня з 10:00 год. до 13:00 год.; - 9 березня з 10:00 год. до 13:00 год.; - 28 червня (День Конституції України) з 10:00 год. до 13:00 год.; - 24 серпня (День Незалежності України) з 10:00 год. до 13:00 год. у присутності матері. Заява мотивована тим, що відповідачка не виконує розпорядження Деснянської районної державної адміністрації № 422 від 09 липня 2021 року про участь батька у вихованні малолітньої дитини і чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою, ігнорує звернення не тільки позивача але й компетентних органів. Вирішення судового спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини по суті, з урахуванням складності справи має тривалий характер, унаслідок чого невжиття заходів із забезпечення позову може ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, оскільки протягом тривалого часу розгляду справи, через перешкоджання матері у спілкуванні дитини з батьком, намагання матері виключити батька з життя дитини, дитина втрачає контакт з ним, що відображається на її психоемоційному стані, а батько позбавлений можливості участі у вихованні дитини.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії

- 3 -

розгляду справи (ч.2 ст.149 ЦПК).

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується забороною вчиняти дії щодо предмета спору. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити

- 4 -

виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених ст.149 ЦПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову.

При цьому суд виходив із того, що між сторонами виник спір з приводу усунення перешкод позивачу ОСОБА_2 у спілкуванні з його донькою ОСОБА_4 2018 року народження. Тривалий розгляд даної справи без спілкування дитини з позивачем може спричинити усталене відчужене ставлення дитини до батька, а зустрічі батька з дитиною один раз на тиждень безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивача з малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме законним інтересам як батька так і дитини, що, в свою чергу, може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Також суд керувався тим, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей, що відповідає Європейській Конвенції про права дитини та практиці ЄСПЛ, який зауважує, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам процесуального закону.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективний засіб захисту, який гарантований ст.13 Конвенції, передбачає, зокрема, що за результатами розгляду скарги особа отримує відповідний захист.

При вжитті заходів забезпечення позову суд обгрунтовано врахував як зміст вимог позивача, які полягають в усуненні перешкод у його спілкуванні з донькою ОСОБА_4 та забезпеченні його участі у вихованні доньки, так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами та вид забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Погоджуючись із ухвалою суду, колегія суддів враховує те, що вжиті заходи у вигляді заборони ОСОБА_1 чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітньою донькою безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивача з донькою.

Вжитий судом забезпечувальний захід є адекватним та пов`язаним з позовними вимогами, на забезпечення яких він вживається, та враховує як інтереси заявника, так і матері дівчинки.

Даний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з донькою та визначення способу участі у її вихованні та забезпечить їх виконання та ефективне поновлення прав позивача, оскільки у випадку задоволення позовних вимог переривання спілкування між донькою і батьком не відбудеться

- 5 -

і дівчинка не втратить емоційний зв`язок із батьком, що у свою чергу призведе до швидкого адаптуванння до спілкування та проведення часу з батьком.

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч Європейській Конвенції про права дитини при вирішенні питання про забезпечення позову суд не врахував інтереси дитини, в тому числі не врахував стосунки, які склалися між сторонами колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Такі доводи суперечать положенням Конвенції про права дитини та практиці ЄСПЛ.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, враховує, що зустрічі батька з донькою будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із його донькою і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дітей щодо виховання дитини у сім`ї.

Аналогічні висновки Верховного Суду про правильність та співмірність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді встановлення зустрічей одного з батьків з дитиною у випадку наявності спору щодо участі у її вихованні чи визначення місця проживання, до вирішення судом даного спору, сформовані у цілому ряді постанов та є усталеними (постанови Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19).

Це по перше.

По-друге, колегія суддів вважає, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням одного з батьків обмежити дитину від зустрічей з іншим з батьків, а особисті конфліктні відносини між батьками не повинні порушувати інтереси дитини та зневажати її право на спокійне щасливе дитинство та гармонійний розвиток особистості.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд фактично допустив вирішення справи по суті, задовольнивши заяву без наявності достатніх і допустимих доказів, які підтверджують ускладнення виконання судового рішення, а вжиті заходи забезпечення позову за своїм змістом є тотожними позовним вимогам, що суперечить ч.10 ст.150 ЦПК України колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Відповідно до приписів п.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вище вказувалося позивачем заявлені позовні вимоги про усунення перешкод у

- 6 -

його спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,шляхом встановлення графіку побачень без присутності матері.просив визначити способи його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіку побачень без присутності матері кожного вівторка та четверга з 18.45 до 20.00 години та у вихідні дні першої та третьої неділі місяця з 10.00 до 19.00 години, а також у святкові дні - Новий рік, 9 березня, 28 червня (День Конституції) та 24 серпня (День незалежності), відпустка 14 днів на рік з 01 червня по 30 серпня.

Отже, заборона ОСОБА_1 чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_2 у спілкуванні з малолітньою донькою очевидно та поза всяким розумним сумнівом не є тотожною заявленим позивачем позовним вимогам, а пов`язана із забезпеченням цих вимог та збереженням контактів та емоційного зв`язку з дівчинокю.

Даючи оцінку доводам відповідачки, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: