Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Данко В.Й.,

за участю:

секретаря - Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород у порядку загального позовного провадження справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи, які на заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Ужгородський районний відділ ДВС Південно-Західного управління юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» , місцезнаходження: Київська обл., м.Ірпінь, вул.Стельмаха, 9а, офіс 204 (далі - відповідач), у якій позивач із урахуванням доповнених підстав позову просить суд:

-визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №32706 від 07.05.2021 про примусове стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у сумі 30621,32 грн., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріусом порушено порядок вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, що згідно з частиною 2 статті 191 ЦПК України не перешкоджає розгляду та вирішенню справи по суті за наявними матеріалами.

23.01.2021 до суду від представника відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог, а також заява про зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Заява обґрунтована тим, що розмір витрат за попереднім розрахунком адвокатських витрат не відповідає складності справи та є завищеним.

Треті особи правом на подання пояснень щодо позову не скористалися.

У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав.

У судове засідання треті особи не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 01.11.2022 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 01.11.2022 суддя задовольнив заяву позивача про забезпечення позову та зупинив стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису до вирішення справи по суті.

Ухвалою від 24.11.2022 суд витребував додаткові докази.

Ухвалою від 24.11.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участі судді.

Ухвалою від 22.03.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що такий вчинено 07.05.2021 за реєстровим №32706 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., за яким пропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому відступлено право вимоги за кредитним договором №74/400191-86 від 04.12.2006, укладеного між AT «Індустріально- експортний банк» та ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти за період 13.12.2020 по 07.05.2021 в сумі 30571,32 грн. та плату за вчинення виконавчого напису у 50 грн.

Окрім цього зі змісту оспорюваного виконавчого напису з`ясовано, що такий вчинено відповідно до п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999.

За вказаним виконавчим написом державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС відкрито виконавче провадження №66006195 за постановою від 07.07.2021.

Виходячи з наявності підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

ІV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік №1172) у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - постанова №662) для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Цитовані положення зумовлені прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №662, за пунктом 2 якої Перелік №1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» доповнено новим розділом такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

У свою чергу, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову №662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У частині 5 статті 254 КАС України в редакції, що діяла на момент прийняття постанови постанови апеляційним судом у справі №826/20084/14 зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, -через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України).

Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Між тим, резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови №662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови №662 у наведеній частині.

Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Таким чином, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис третя особа неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови №662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23.

Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Також суд звертає увагу на те, що частиною 1 статі 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 зробила висновок про те, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах (пункт 80 вказаної постанови).

З матеріалів справи вбачається, що сторони кредитного договору №74/400191-86 від 04.12.2006 погодили, що строк кредитування дорівнює 36 місяців, а саме - з 04.12.2006 по 03.12.2009 (включно). У свою чергу, як встановив суд, виконавчий напис вчинено 07.05.2021, тобто поза межами 3-річного строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат».

Суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбулося зі спливом строку давності, оскільки детермінований згаданою нормою Закону України «Про нотаріат» не є строком давності, хоч і є безпосередньо з нею пов`язаним.

Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі відповідних строків не має значення у цьому контексті та не впливає на можливість задоволення позовних вимог.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року (справа №645/1979/15-ц), яка згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Водночас суд бере до уваги факт визнання відповідачем позовних вимог стосовно визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

V.Судові витрати

Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Щодо витрат, сплачених за надання професійної (правничої) допомоги суд вказує наступне.

За приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У вимірі спірних правовідносин суд вказує на те, що позивач не надав жодних документів на підтвердження того, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. були фактично понесеними.

Також суд зауважує про те, що матеріали справи не містять конкретизації того, які саме роботи були виконані адвокатом та який час для надання юридичних послуг адвокатом було витрачено.

Окрім цього, суд погоджується із доводами представника відповідача про незначну складність справи, усталеність судової практики та однозначність правової регламентації спірних правовідносин.

За таких обставин, на переконання суду з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 грн. адвокатських витрат.

Керуючись статтями 4,12,13,81,83,141,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №32706 від 07.05.2021 про примусове стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у сумі 30621,32 грн., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем

Повернути позивачу ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 454 гривні та 227 гривень судового збору сплаченого за подання заяви про забезпечення позову.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» , місцезнаходження: Киїівська обл., м.Ірпінь, вул.Стельмаха, 9а, офіс 204 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. та 227 (двісті двадцять сім) грн. судового збору сплаченого за подання заяви про забезпечення позову.

Стягнути товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» , місцезнаходження: Киїівська обл., м.Ірпінь, вул.Стельмаха, 9а, офіс 204 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 понесені витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 листопада 2021 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набранням рішенням суду законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Й. Данко