Провадження № 4-с/225/2/2022
Єдиний унікальний номер 225/6083/21
Дзержинський міський суд Донецької області
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2022 м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретаря Пузиревської Ю.О.,

представника скаржника адвоката Бордунової Н.О.,

представника заінтересованої особи адвоката Євсюка С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за скаргою адвоката Бордунової Надії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , орган ДВС Вишневий ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 , про визнання неправомірною та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника адвокат Бордунова Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Міщенко Л.М. від 03.09.2021 про встановлення боржнику ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні ВП№34809234.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 20.02.2012 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства відносно малолітнього ОСОБА_3 були задоволені, ОСОБА_1 визнано батьком дитини, відомості про нього як батька включено до актового запису про народження дитини, прийнято рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) починаючи з 12.04.2011 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане рішення передано до викнання до Києво-Святошинського РДВС (на сьогодні Вишневй ВДВС у Бучанському районі Київської області) виконавче провадження №34809234 щодо стягення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_2

03.09.2021 головним державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. У постанові зазначено, що заборгованість утворилась за період з 12.04.2011 по 31.08.2021.

З вказаною постановою скаржник не погоджується, оскільки ним частково виконувалось рішення про стягнення аліментів, а відтак вказаний виконавцем період не відповідає дійсності. Крім того, на підставі п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до п.1 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Крім того, зазначає, що виникнення заборгованості у боржника щодо сплати аліментів було зумовлено тим, що боржник - позивач по справі не був достеменно впевнений у своєму батьківстві щодо дитини на яку стягувались аліменти, адже первісне рішення Пролетарського районного суду Донецької області від 20 лютого 2012 про визнання його батьком дитини було постановлено лише на показах свідків, без проведення експертизи ДНК.

Після постановления рішення суду ОСОБА_1 провів генетичну експертизу в місті Лас-Крузес, штат Нью-Мексико, США. За результатами ДНК-тестування, проведеного ТОВ ВЮТЕХСОМ від 31 січня 2013 року ймовірний батько ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини, оскільки в них не визначені генетичні маркери, з протестованих методів по генетичному сумісництву 5 з 15 протестованих показників не співпадають.

Отримавши висновок з результатом ДНК тестування про те, що він не є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 звернувся з заявою до про перегляд рішення Пролетарського районного суду Донецької області від 20 лютого 2012 року про визнання батьківства у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Рішенням Пролетарського районного суду м.Донецька від 22 травня 2013 заява ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Пролетарського районного суду м.Донецька від 20 лютого 2012 була задоволена, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено. 02 липня 2013 рішенням Апеляційного суду Донецької області, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 серпня 2013, рішення Пролетарського районного суду м.Донецька від 22 травня 2013 скасовано, а рішення про визнання батьківства залишено в силі з підстав того, що поданий позивачем висновок експертизи не є нововиявленою обставиною. 08.11.2018 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства в рамках розгляду якої врешті-решт було проведено судову генетичну експертизу. Висновком експерта №СЕ-19/102-21/1768-БД судової молекулярно-генетичної експертизи від 26 березня 2021, встановлено батьківство ОСОБА_1 , а відтак після ознайомлення з висновком експерта ОСОБА_1 самостійно почав виконувати рішення суду про стягнення аліментів (що підтверджується копіями квитанцій).

Крім того, боржник самостійно, за власної ініціативи неодноразово звертався до виконавця з заявою про недопущення майнових прав та повідомляв про причини невиконання рішення суду у зв`язку з чим відсутні обставини, які визначають що боржник ухилявся від виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала скаргу з підстав викладених у ній, крім того зазначила, що в суді оскаржується дії державного виконавця щодо визначення суми заборгованості по аліментам. Крім того, мати скаржника проживає на тимчасово окупованій території в м. Донецьк, вона є особою похилого віку, у зв`язку з чим потребує допомоги.

Представник Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився, був повідомлений належно.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, зазначив, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України винесена державним виконавцем правомірно. Боржник має заборгованість за аліментами більше ніж за 8 років, хоча закон передбачає встановлення такого обмеження у разі наявності заборгованості за 4 місяці. Скаржником не обґрунтовано і не надано відповідних доказів щодо необхідності скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, і більше того, таке скасування може бути небезпечним для виконання скаржником свого обов`язку щодо сплати аліментів на свого малолітнього сина.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон України № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої Закону України № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено особливий порядок дій, метою яких є створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

При цьому, вказані у цій статті обмеження будуть вважатись такими, що застосовані із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у разі, коли таке рішення буде вмотивоване державним виконавцем у відповідних постановах належним чином.

За правилами статті 74 Закону «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

При встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому вказана стаття не зобов`язує державного виконавець перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України ВП №34809234 від 03.09.2021, головним державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Л.М. встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-889/11 виданого 15.05.2012. (а.с. 13).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого головним державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Л.М., заборгованість за аліментами ОСОБА_1 за виконавчим провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-889/11 виданого 15.05.2012 Пролетарським районним судом м. Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.04.2011 і до досягнення дитиною повноліття, станом на 31.10.2019 становить 160263,25 грн., станом на 31.08.2021 220955,25 грн. (а.с. 36).

При винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, державним виконавцем прийнято до уваги наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася у боржника з 12.04.2011 по 31.08.2021 та становить 220955,25 грн., що перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців.

Ураховуючи, що заборгованість за аліментами існує тривалий час і має триваючий характер, на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень не погашена, суд вважає, що у такому випадку державним виконавцем не порушені основні засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах наданих йому законом повноважень.

Що стосується доводів представника скаржника про те, що в суді перебуває скарга на дії державного виконавця щодо розміру аліментів, суд зазначає, що наразі сума заборгованості, яка існувала на час винесення оскаржуваної постанови, судовим рішенням не визначена, тому суд позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що боржник не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про скасування вищезазначеної постанови державного виконавця у позасудовому чи судовому порядку в разі відпадіння обставин, які стали підставою для відмови у задоволенні його скарги судом у цій справі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скаржник в обґрунтування вимог своєї скарги не надав доказів про те, що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів не перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, що у свою чергу є підставою для збереження обмежень, застосованих державним виконавцем.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, враховуючи те, що як встановлено судом, державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447-452, 268, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката Бордунової Надії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , орган ДВС Вишневий ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ), заінтересована особа ОСОБА_2 , про визнання неправомірною та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 31.01.2022.

Суддя : Є.В. Челюбєєв