Справа № 944/1188/22
Провадження №2/944/796/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23.05.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Ізовіта В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Новояворівська міська рада Яворівького району Львівської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить: позбавити відповідачів батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягувати з кожного з відповідачів на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в розмірі по 1/2 частині усіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

Позов мотивовано тим, що відповідачка ОСОБА_3 є її рідною сестрою, а ОСОБА_4 - колишнім чоловіком сестри. У відповідачів народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано. Відповідачі тривалий час зловживають алкогольними напоями, повністю усунулися від виконання батьківських обов`язків, не цікавляться станом дітей, їх розвитком, не забезпечують одягом, харчуванням, а тому вона в інтересах дітей забрала їх у відповідачів до себе, забезпечила усім необхідним, виховує та утримує їх. На даний час діти перебувають на її повному утриманні. Вона зробила усі належні умови для їх проживання, лікування та навчання. Позбавлення відповідачів батьківських прав має бути здійснено для захисту емоційного здоров`я та моралі малолітніх дітей. Поведінка відповідачів відносно своїх дітей дає підстави для обґрунтованих сумнівів у їх спроможності та волевиявленні виконувати свої батьківські обов`язки і свідчить про ризики неналежності виховання дітей.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 12 квітня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03 травня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні позовній заяві, просила позов задовольнити.

Допитана в судовому засіданні за її згодою в порядку ст. 92 Цивільного процесуального кодексу України як свідок ОСОБА_1 надала показання, аналогічні доводам позовної заяви, а також додатково вказала таке. В зв`язку із невиконанням відповідачами їх батьківських обов`язків та для забезпечення належних умов для проживання і розвитку дітей, вона забрала їх до себе, де утримує і виховує разом із своїм чоловіком, а саме ОСОБА_5 у 2010 році народження, ОСОБА_6 , у 2013 році, а ОСОБА_7 у 2017 році. Дітей вона забрала, оскільки відповідачі зловживають спиртними напоями, часто залишали дітей самих, в тому числі і на тривалий час, перебуваючи у невідомих їй місцях. Саме діти відмовляються повертатись до своїх батьків. За час, коли діти проживають з нею, відповідачі інколи цікавились ними, але переважно лише тоді, коли вона сама казала їм про це. Витрати на освіту, одяг, харчування, лікування дітей та інші витрати здійснює лише вона з чоловіком. Лише інколи, коли відповідачі протягом нетривалих періодів мали роботу і дохід, на її вимогу вони давали певні незначні суми коштів на утримання дітей. Однак за останні три роки відповідачі взагалі не беруть будь-якої участі у вихованні та утриманні дітей, взагалі не цікавляться ними. Також лише вона з чоловіком займається освітою, розвитком і дозвіллям дітей. Вона неодноразово і постійно просила сестру змінити свою поведінку та лікуватись від алкозалежності, однак її прохання не дали результату. В поведінці ОСОБА_3 інколи були позитивні зміни, вона припиняла зловживати алкогольними напоями та влаштовувалась на роботу, однак це було дуже рідко і на нетривалі проміжки часу. Також самі діти в розмовах з нею кажуть, що не проти позбавлення їхніх біологічних батьків батьківських прав щодо них, старші доньки все добре розуміють.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги своєї довірительки підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник третьої особи Новояворівської міської ради як органу опіки та піклування Ізовіт В.О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 , а також висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав. Додатково зазначив, що про ситуацію в сім`ї службі у справах дітей відомо давно, зокрема, про те, що відповідачі зловживають спиртними напоями. Не беруть участі у вихованні та утриманні своїх дітей, а їх виховання займається позивачка та її чоловік. Також відповідачі не прибули на засідання комісії з прав дитини, хоч викликались на таке.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не прибули, про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Також про причини неявки суд не повідомили, своїх заперечень та відзиву на позов не подали.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи без участі відповідачів, на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 23 травня 2022 року вирішено проводити заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, її представника та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 є рідною сестрою відповідачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження Серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2012 року та Серії НОМЕР_2 від 25 листопада 2021 року, а також свідоцтвами про їх одруження Серії НОМЕР_3 від 05 лютого 2005 року та Серії НОМЕР_4 від 08 лютого 2012 року.

Відповідач ОСОБА_4 є колишнім чоловіком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 05 лютого 2005 року, а також рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2020 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження Серії НОМЕР_5 від 22 липня 2010 року, Серії НОМЕР_6 від 14 грудня 2006 року, Серії НОМЕР_7 від 11 січня 2012 року.

Як вбачається з характеристик ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виданих педагогами Новояворівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 3 Новояворівської міської ради Львівської області, дівчата проживають у ОСОБА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 158 від 04 травня 2022 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо малолітніх дітей: ОСОБА_5 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, вказано, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з дитини ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

При цьому, суд зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення даної норми дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При цьому, суд зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Так, у рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 761/24223/18.

Як стверджує позивачка, в тому числі допитана судом як свідок, та описано вище, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідомо самоусунулися від виконання батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дочок ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не займаються їх вихованням, не цікавляться їх навчанням, не спілкуються з дітьми, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, морально та матеріально не підтримує.

Отже, відповідачі протягом тривалого і значного періоду часу, а саме приблизно 3 роки, контактів з дітьми не підтримують та, відповідно, протягом цього періоду не виконують батьківських обов`язків щодо доньок, а такі проживають і перебувають на повному утриманні і вихованні позивачки ОСОБА_1 (їхньої тітки).

Наведене, крім пояснень (показань) самої позивачки, підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, зокрема, довідками-характеристиками на дітей, виданими Новояворівським закладом середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 Новояворівської міської ради.

Крім того, суд враховує, що відповідачі проігнорували судовий розгляд даної справи, а також засідання комісії з питань захисту прав дітей Новояворівської міської ради.

Більше того, в матеріалах справи є нотаріально завірена заява відповідачки ОСОБА_3 від 09 лютого 2022 року, в якій вона вказує, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав дочок ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і ОСОБА_7 .

Наведені докази, які описано вище, в їх сукупності належним чином підтверджують, що, відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення їх батьківських прав.

Крім того, суд вважає, що з врахуванням наведених вище обставин, на даний відсутні підстави та передумови вважати, що можливо змінити у кращу сторону поведінку відповідачів як батьків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , а також встановлені судом обставини свідчать про наявність вини у діях відповідачів щодо виникнення такої ситуації, а саме наявності факту свідомо нехтування ним виконанням батьківських обов`язків щодо своєї доньки.

В свою чергу, жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі суду не надали.

Також, враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав для попередження відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останнім положення ст. 169 Сімейного кодексу України, а саме що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд вважає, що вони також підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримання в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Частинами 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що слід стягувати з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і ОСОБА_7 з кожного з відповідачів в розмірі 1/2 від усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

Також згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, згідно з нормами ч. ч. 2, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За подання позовної заяви в частині позовної вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 25 березня 2022 року.

Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

А відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Зважаючи на наведене вище, слід стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подання позовної заяви (щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав) у розмірі 992,40 грн, по 496,20 грн з кожного з відповідачів, а також на користь держави судовий збір у розмірі по 992,40 грн (щодо позовної заяви про стягнення аліментів) з кожного з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 166, 167 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 19, 81, 141, 263, 265, 280, 281, 282, 284, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`ятсот шість) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`ятсот шість) гривень 20 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судові витрати із сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судові витрати із сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Яворівським районним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02 червня 2022 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа - Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області, , адреса місцезнаходження: Львівська область, Яворівський район, м. Новояворівськ, вул. Шевченка, 2.

Суддя Д.Б. Поворозник