ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/232/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/156/21 Категорія: 311010200 Степченко М. Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Вініченко Б.Б.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) - Золотоніська районна рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2021 (повний текст складено 19.11.2021, суддя в суді першої інстанції Степченко М.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Золотоніської районної ради Черкаської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, яким просив, після уточнення вимог, визнати незаконними та скасувати розпорядження голови Золотоніської районної ради Черкаської області від 11.01.2021 № 3/01-44 «Про звільнення сторожа відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату ( ОСОБА_1 )», розпорядження голови Золотоніської районної ради від 06.01.2021 №1/01-4 «Про оголошення догани ( ОСОБА_1 )», поновити його на посаді сторожа відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату Золотоніської районної ради Черкаської області, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток на час вимушеного прогулу з 12.01.2021 по дату поновлення на роботі, моральну шкоду в сумі 100 000 грн. та судові витрати.

Вказує, що розпорядженням голови Золотоніської районної ради від 06.01.2021 йому було оголошено догану, а розпорядженням від 11.01.2021 - звільнено з посади сторожа відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату Золотоніської районної ради за систематичне невиконання трудових обов`язків на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Такі розпорядження позивач вважає незаконними, оскільки про зміну істотних умов праці йому за два місяці ніхто не повідомляв. Про існування розпорядження про оголошення догани його не повідомляли. Позивача звільнили за невиконання тих обов`язків, які він не повинен був виконувати. З наказом про звільнення не ознайомили, письмових пояснень не вимагали. Крім того, відповідач не звертався до профспілкової організації за згодою на звільнення позивача.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2021 позов у справі задоволено частково: вимоги про компенсацію моральної шкоди були задоволені частково на 3000,00 грн., а решта вимог - повністю, з посиланням на те, що звільнення позивача відбулося з порушенням трудового законодавства, адже роботодавець не довів невиконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, отже відповідна підстава для звільнення відсутня.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 09.12.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та залишити без задоволення позовні вимоги у справі. Вказує, що істотні умови праці позивача не змінилися після винесення розпорядження голови райради від 30.12.2020, яким лише було конкретизовано посадові інструкції сторожів. Зазначивши про зміну істотних умов праці, суд послався на лист управління Держпраці від 05.02.2021, який не є нормативно-правовим актом. Отже суд помилково вказав про те, що позивач допустив невиконання трудових обов`язків, про наявність яких його було повідомлено пізніше ніж за два місяці. Позивач не довів наявності в нього медичних протипоказань щодо можливості виконувати свої трудові обов`язки. Відповідач не зміг надати суду у зв`язку з входженням Черкаської області до червоної карантинної зони доказів перебування осіб, які складали акти від 06.01.2021 та 11.01.2021 в приміщенні районної ради. Посадові особи органів місцевого самоврядування мають ненормований робочий час, отже могли виконувати свої обов`язки у тому числі і поза робочим часом районної ради, чого суд не врахував. Оскільки звільнення позивача відбулося законно підстав для компенсації йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди не має.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно розпорядження голови Золотоніської районної ради №10-К/01-4 від 11.04.2017 позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду сторожа виконавчого апарату районної ради з 15.04.2017 (а.с.35).

Розпорядженням Золотоніської районної ради від 30.12.2020 року № 46-К/01-4 (а.с.39) внесено зміни до посадових інструкцій сторожів, зокрема, й до інструкції сторожа ОСОБА_1 , згідно додатку 1, яким встановлено, що ОСОБА_1 «Відповідає за збереження в належному стані будівлі приміщення центральної районної бібліотеки та прилеглої території і майна за адресою АДРЕСА_1 . Систематично проводить прибирання території від сміття, снігу, ожеледі, тощо. Проводить перевірку на пошкодження замків, дверей, вікон охоронюваних об`єктів» (а.с.42).

Дані зміни до посадової інструкції позивача його підпису про ознайомлення не містять.

Згідно акту від 30.12.2020 (а.с.43), підписаного начальником відділу фінансово-господарського забезпечення ОСОБА_2 , начальником відділу управління комунальним майном ОСОБА_3 , начальником відділу правового та кадрового забезпечення ОСОБА_4 , ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з розпорядженням від 30.12.2020 № 46-К/01-4 та додатком до нього.

З листа Управління Держпраці в Черкаській області від 05.02.2021 вбачається, що розпорядженням голови районної ради від 30.12.2020 №46-к/01-4 внесені зміни до посадової інструкції, які є збільшенням обсягу функціональних обов`язків за ініціативою роботодавця, тому працівника має бути повідомлено про зміни в організації виробництва та праці згідно ч.3 ст.32 КЗпП України не пізніше ніж за 2 місяці (а.с.69-70).

Доповідною запискою від 06.01.2021 (а.с.44) начальник відділу фінансово-господарського забезпечення ОСОБА_2 повідомила голову районної ради про невиконання посадових обов`язків ОСОБА_1 - відмови охороняти та зберігати в належному стані приміщення центральної районної бібліотеки та прилеглої території і майна за адресою АДРЕСА_1 , та відмови проводити прибирання території від снігу та сміття.

На а.с.45 наявний акт від 06.01.2021, підписаний начальником відділу фінансово-господарського забезпечення ОСОБА_2 , головним спеціалістом цього ж відділу ОСОБА_5, начальником відділу правового та кадрового забезпечення ОСОБА_4 , згідно якого ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень з приводу відмови виконувати свої трудові обов`язки 05.01.2021 та 06.01.2021.

На а.с.47 міститься акт від 06.01.2021 про відмову від виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 05.01.2021 та 06.01.2021 щодо охорони та зберігання в належному стані приміщення центральної районної бібліотеки та прилеглої території і майна за адресою АДРЕСА_1 , та проводити прибирання території від снігу та сміття.

Розпорядженням голови Золотоніської районної ради №1/01-4 від 06.01.2021 (а.с.40) ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання посадових обов`язків. Підставою зазначено: доповідна записка начальника відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату районної ради ОСОБА_2 від 06.01.2021.

На а.с.46 наявний акт від 06.01.2021, підписаний начальником відділу фінансово-господарського забезпечення ОСОБА_2 , начальником відділу управління комунальним майном ОСОБА_3 , начальником відділу правового та кадрового забезпечення ОСОБА_4 , згідно якого ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватися з розпорядженням від 06.01.2021 щодо оголошення йому догани.

Доповідною запискою від 11.01.2021 (а.с.48) начальник відділу фінансово-господарського забезпечення ОСОБА_2 повідомила голову районної ради про невиконання посадових обов`язків ОСОБА_1 - відмови 10.01.2021 та 11.01.2021 охороняти та зберігати в належному стані приміщення центральної районної бібліотеки та прилеглої території і майна за адресою АДРЕСА_1 , та відмови проводити прибирання території від снігу та сміття.

На а.с.49 наявний акт від 11.01.2021, підписаний начальником відділу фінансово-господарського забезпечення ОСОБА_2 , начальником відділу управління комунальним майном ОСОБА_3 , начальником відділу правового та кадрового забезпечення ОСОБА_4 , згідно якого ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень з приводу відмови виконувати свої трудові обов`язки 10.01.2021 та 11.01.2021.

Розпорядженням голови Золотоніської районної ради №3/01-4 від 11.01.2021 (а.с.41), ОСОБА_1 було звільнено з посади сторожа відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату Золотоніської районної ради на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником без поважних причин трудових обов`язків). Підставою зазначено: доповідна записка начальника відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату районної ради ОСОБА_2 від 11.01.2021.

На а.с.50 міститься акт від 11.01.2021, підписаний начальником відділу фінансово-господарського забезпечення ОСОБА_2, головним спеціалістом цього ж відділу ОСОБА_5, начальником відділу управління комунальним майном ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватися з розпорядженням від 11.01.2021 про його звільнення.

На а.с.51 міститься акт від 11.01.2021, підписаний начальником відділу фінансово-господарського забезпечення ОСОБА_2, головним спеціалістом цього ж відділу ОСОБА_5, начальником відділу управління комунальним майном ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення з приводу систематичного невиконання посадових обов`язків 10.01.2021 та 11.01.2021.

З копії особової картки працівника та книги обліку руху трудових книжок вбачається, що копію трудової книжки позивач отримав 11.01.2021. Розрахунок з позивачем відбувся 13.01.2021, що встановлено управлінням Держпраці у Черкаській області та зазначено в листі від 05.02.2021.

Звільнення позивача згідно наказу від 11.01.2021 оспорюється в даній справі, як таке, що проведено з порушенням вимог трудового законодавства.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Так згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Саме вказана правова норма в даній справі роботодавцем-відповідачем покладена в основу звільнення працівника-позивача, а фактичною підставою для звільнення є систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків.

За правовим висновком ВС від 17.04.2019 у справі №766/8638/16-ц для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; мають враховуватися тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як зазначає ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У даній справі відповідач-роботодавець стверджує про те, що станом на 05.01.2021, 06.01.2021, 10.01.2021 та 11.01.2021 позивач мав трудові обов`язки по охороні та збереженню в належному стані приміщення центральної районної бібліотеки та прилеглої території і майна за адресою АДРЕСА_1 , а також щодо прибирання цієї території від снігу та сміття, які в нього були передбачені змінами до посадової інструкції, внесені на підставі розпорядження голови районної ради від 30.12.2020 (а.с.42), які він відмовився виконувати, що призвело до оголошення йому догани згідно розпорядження від 06.01.2021 та послідуючого звільнення розпорядженням від 11.01.2021.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Проте в даному випадку працівника про наявність у нього нових трудових обов`язків, пов`язаних з охороною та прибиранням території районної бібліотеки за адресою АДРЕСА_1 , було повідомлено фактично за сім днів перед стверджуванню відмовою їх виконувати, що суперечить вищенаведеним приписам ч. 2 ст. 32 КЗпП України та зафіксовано в листі Управління Держпраці в Черкаській області від 05.02.2021.

За таких обставин не можна вести мову про те, що трудові обов`язки, невиконання яких покладено в основу притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та послідуючого звільнення, в позивача були наявні станом на час прийняття розпоряджень про оголошення йому догани 06.01.2021 та звільнення 11.01.2021, адже працівника про зміну істотних умов праці, зокрема, про виникнення обов`язку виконувати вищевказану роботу, завчасно (за два місяці, що відповідало б приписам ч. 2 ст. 32 КЗпП України) повідомлено не було, що є порушенням вимог трудового законодавства.

Виходячи зі змісту частини третьої статті 32 КЗпП України, зміна істотних умов праці включає зміну системи та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших. Перелік істотних умов праці не є вичерпним - правовий висновок ВС у постанові від 26.08.2021 у справі № 607/14453/20.

У аспекті викладеного, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника у справі про те, що істотні умови праці позивача не змінилися після винесення розпорядження голови райради від 30.12.2020, адже в позивача трудові обов`язки, пов`язані з охороною та прибиранням території районної бібліотеки за адресою м. Золотоноша, вул. Благовіщенська, 2, нормативно закріплені в його посадовій інструкції були лише 30.12.2020, а до цього моменту таку роботу він згідно встановленого трудового розпорядку та посадової інструкції не виконував.

Відтак скаржник необґрунтовано стверджує, що суд у цій справі помилково вказав про те, що позивач допустив невиконання трудових обов`язків, про наявність яких його було повідомлено пізніше ніж за два місяці.

Усі інші апеляційні доводи скаржника в цій справі на правильність висновків суду по суті заявлених позовних вимог не впливають, адже не свідчать про те, що працівник порушив свої трудові обов`язки, які мав виконувати за посадовою інструкцією, що стало фактичною підставою для винесення оспорюваних розпоряджень голови районної ради про оголошення догани та звільнення.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Далі, пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 передбачено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100.

Крім того, порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Так підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У пункті 13 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 4, 5, 13 ЦПК України).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена актуальна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 25.04.2012 у справі №6-23цс12. Її також підтримано практикою ВС у справі №640/14909/16ц постанова від 19.12.2018.

На підставі викладених норм права, враховуючи зібрані у справі докази, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції вірно вказав про необхідність скасування спірних розпоряджень голови районної ради про оголошення позивачу догани та його звільнення, як таких, що не мають правових підстав, а також вірно поновив працівника на попередній роботі зі стягненням з роботодавця на його користь компенсації за незаконне звільнення у виді середнього заробітку, розрахованої за період вимушеного прогулу, а також відшкодував завдану працівнику незаконним звільненням моральну шкоду в сумі 3000,00 грн., врахувавши факт порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права у судах.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції належним чином врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Апеляційні доводи скаржника в цій справі по суті вказані висновки суду не оспорюють та не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2021 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Золотоніської районної ради Черкаської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 01.02.2022.

Суддя-доповідач

Судді