Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 16 000, 00 гр. реальних збитків та 4 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 21 травня 2021 року між нею та відповідачем було укладено договір про встановлення металопластикової конструкції в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 .

Ціна договору становить 49 400, 00 гр.

Менше ніж за сім днів металопластикова конструкція лоджії та вікон була встановлена.

Через тиждень з`ясувалося, що склопакети в кімнаті та кухні були пошкоджені діями відповідача внаслідок зварювальних робіт, були вражені пропалами / раковинами /.

Крім того, роботи повністю не закінчені, фурнітура на вікнах та кріплення під москітні сітки не встановлені, вікна не відрегульовані.

Відповідач свою провину визнав, але зволікає з усуненням недоліків.

З травня 2021 року відповідач не бере слухавку та ігнорує повідомлення у соцмережах.

Вважає, що відповідач має відшкодувати збитки у сумі 16 000, 00 гр, як гарантовану величину, яка зможе реально покрити витрати, необхідні для відновлення її порушеного права, тобто на відшкодування ремонту вікон в кімнаті та кухні.

Згідно з договором вартість пошкоджених пакетів у кімнаті та кухні складає 12 109, 00 гр. від загальної вартості договору. До цієї суми вона додала необхідні витрати на доставку, монтаж, демонтаж та вивезення ушкоджених склопакетів, відрегулювання вікон, встановлення фурнітури.

Ціну на виконання цих робіт вона дізналася в офіційного виробника склопакетів, яка складає 4 000, 00 гр.

Крім того, такими діями відповідача їй завдано моральної шкоди, розмір якої складає 4 000, 00 гр. і зводиться до заподіяння їй моральних страждань, хвилювань, у неможливості проводити правильну послідовність ремонтних робіт, витратах значної кількості часу, необхідного для підготовки та подання матеріалів до суду, переживання з приводу судової тяганини, необхідності звертатись до лікаря через негативний вплив ситуації на здоров`я.

Зазначає, що ситуація призвела до підвищення рівня тривоги, і, як наслідок, до безсоння та панічних станів, а також до порушень травної системи органів.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 16 серпня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Після усунення недоліків ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 27 жовтня 2021 року.

/ а.с. 36 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відутність підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно зі ст.1 Закону України « Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов?язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За змістом ст.837 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі .

Судом встановлено, що 21 травня 2021 року між сторонами було укладено договір № 46, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором, передати у власність позивачці металопластикові конструкції (вікна) вартістю 49 400, 00 гр. строком до 28 травня 2021 року.

Відповідно до п. 6.1. договору позивачкою внесено попередню плату в розмірі 35 000, 00 гр.

Згідно з п. 6.2. договору залишок вартості товару у розмірі 14 400, 00 гр. позивачка сплачує за фактом поставки та монтажу товару за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з пунктом 5.3 укладеного між сторонами договору продавець несе відповідальність за якість товару, що поставляється.

Якщо якість товару не відповідатиме діючим ДСТУ та ТУ та замовленню покупця, продавець сплачує штраф у розмірі 0,1% від вартості товару та за свій рахунок проводить заміну неякісного товару.

Відповідно до ч.ч.3 - 6 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Згідно з п.15 ст.1 Закону недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Звертаючись до суду, позивачка вказує на недоліки, які виникли з вини відповідача при встановленні металопластикових конструкцій.

З матеріалів справи також вбачається, що в період встановлення віконних конструкцій в квартирі позивачки проводилися ремонтні роботи.

Позивачка не заперечує, що передбачені умовами договору роботи нею, як споживачем та замовником, були прийняті, а пошкодження були виявлені нею за спливом певного періоду часу.

Яким чином приведені нею та явні пошкодження на віконних конструкціях білого кольору не були помічені при виконанні роботи та її прийнятті нею, позивачка не вказує.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Аналогічні положення містяться у статтях 76, 80 ЦПК України.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Будь-яких доказів, визначених ст.ст.76, 80 ЦПКУкраїни, які б свідчили про те, що приведені позивачкою пошкодження віконних конструкцій утворилися при виконанні монтажних робіт відповідачем, остання не надала.

Не надано позивачкою доказів і інших недоліків виконаних робіт, приведених у позові, в тому числі виконання робіт не в повному обсязі.

Зробити будь-які висновки з фото пошкоджень, долучених до позову, суд позбавлений можливості, оскільки сама по собі форма подачі доказу в такому вигляді, та якість фото не дає можливості ідентифікувати як місце, так і характер пошкоджень, оформлених самою позивачкою.

/ а.с. 29 - 32 /

Що стосується скріншотів переписки, долучених до позову, суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду, позивачка надає роздруківку скріншотів на двох аркушах, на одному з яких адресат зазначений як » ОСОБА_3 », а на іншому просто « ОСОБА_4 ».

Докази, що це є одна особа і саме відовідач, у суду відсутні, так як номер телефону вказаної особи, з якою велась переписка, на даних аркушах не зазначений.

/ а.а. 27 - 28 /

Частинами 1-3 ст.89 ЦПК України визначено,що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, відповідно до ч.1 ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в цифровій формі, яка містить дані про обставини справи, що мають значення. Електронні докази можуть мати різну форму, в тому числі і електронного документа.

До електронних документів відносять графічні зображення, які можуть зберігатися на портативних пристроях, картках пам`яті чи в будь-якому іншому місці збереження даних (наприклад, у мережі Інтернет).

До електронних документів відносять графічні зображення, які можуть зберігатися на портативних пристроях, картках пам`яті чи в будь-якому іншому місці збереження даних (наприклад, у мережі Інтернет).

Електронним доказом може бути інформація з переписки у чаті, на веб-сайті, електронний лист з поштового сервісу тощо.

Тобто, скріншот є зафіксованою електронною копією електронного доказу.

Таким чином, скріншот є не оригіналом документу, а лише формою фіксування електронного доказу.

Така копія має бути засвідчена електронним цифровим підписом особи, яка її подає.

В свою чергу, роздрукований скріншот, як паперова копія електронного доказу, має бути посвідчений підписом і з вказаною датою.

Згідно з ч.ч.3-5 ст.100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Позивачкою при зверненні до суду дані вимоги закону не виконані, подані скріншоти переписки, як копія електронного доказу в порядку, визначеному ст.95 ЦПК України, не засвідчені.

Про наявність у неї оригіналу електронного доказу остання суду, як того вимагає ч.4 ст.100 ЦПК України, також не повідомила і його в розпорядження суду не надала.

Крім того, обираючи такий спосіб захисту, як відшкодування збитків, як це визначено п.4 ч.3 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів», позивачкою також будь-яких доказів розміру витрат, які вона понесла або які необхідно понести для усунення недоліків виконаної роботи, не надала.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Враховуючи дане правове обґрунтування та приведене вище, відсутності доказів заявлених позовних вимог та недоведення приведених у позові вимог, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки в цій частині.

Суд не знаходить також підстав для задоволення вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду, позивачка обгрунтовує завдану їй моральну шкоду та необхідність її відшкодування нормами ст.22 Закону України» Про захист прав споживачів» та ст.23 ЦК України.

Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки, підстави для задоволення позову і в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст.15, 16, 837, 865 ЦК України, ст.ст.1, 4, 5, 7, 8, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 229, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. А. Шереметьєва