Справа № 202/5553/19
Провадження № 2/202/36/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання - Калантаєнко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни, треті особи: ОСОБА_2 , про визнання договору іпотеки недійсним, виключення квартири з реєстру обтяжень та реєстру іпотек,-

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

13 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом за результатом розгляду якого просила суд визнати недійсним договір іпотеки, підписаний 14 лютого 2008 року, від її імені, та ПАТ КБ «НАДРА» за №768388/ФЛ-3; зняти обтяження накладені на її майно на підставі такого правочину. Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2014 року ПАТ КБ «НАДРА» було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Вказана відмова була мотивована ненаданням банком, на вимогу суду, кредитного договору №748388/ФЛ від 14 лютого 2008 року на підставі якого було заявлено стягнення, в ході судового розгляду судом було встановлено відсутність такого кредитного договору. Позивач звертаючись до суду із позовом посилалась на відповідне судове рішення та вважала, що договір іпотеки, за №768388/ФЛ-3 від 14 лютого 2008 року, укладений в забезпечення відсутнього кредитного договору необхідно визнати недійсним (а.с.2-4).

Повністю заперечуючи проти заявлених вимог зі сторони відповідача було надано письмові пояснення за змістом яких вказано наступне. Так, 14 лютого 2008 року між ПАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за №768994/ФЛ. В забезпечення вказаного кредитного договору сторонами було укладено 14 лютого 2008 року договір іпотеки №768388/ФЛ-3, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Куліш В.І. та зареєстрований в реєстрі за №185, предметом іпотеки якого стала квартира АДРЕСА_1 . Представник відповідача вважав безпідставними посилання позивача на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2014 року, оскільки вказаним рішенням було встановлено відсутність кредитного договору №748388/ФЛ від 14 лютого 2008 року, тоді як оспорюваний договір іпотеки було укладено з метою забезпечення іншого кредитного договору - №768994/ФЛ від 14 лютого 2008 року. Також представник відповідача просив застосувати до заявлених вимог позовну давність, оскільки оспорюваний правочин було укладено у 2008 році тоді як звернення позивача із даним позовом мало місце у 2019 році (а.с. 32-34).

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

22 травня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 лютого 2015 року, в задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено (далі рішення суду).

Вказаним рішенням суду було встановлено: «що первинно між позивачем і відповідачем був укладений Кредитний договір від 14 лютого 2008 року №748388/ФЛ. Договір іпотеки та Договір Поруки є похідними від Кредитного договору і є невід`ємною частиною Кредитного договору від 14 лютого 2008 року №748388/ФЛ.

Позивачем (ПАТ КБ «НАДРА) не доведено підстав виникнення правовідносин щодо кредитування, оскільки не надано до матеріалів справи письмового Кредитного договору від 14.02.2008 р. №748388/ФЛ, а копія Договору поруки від 14.02.2008 р. №168994/ФЛ-П та Іпотечний договір від 14 лютого 2008 року №768388/ФЛ-3 не можуть бути визнані судом окремою підставою виникнення зобов`язань відповідача по сплаті кредиту та відсотків, оскільки вона є невід`ємною частиною Кредитного договору, а не окремим договором.

Враховуючи те, що відповідач ( ОСОБА_1 ) не визнає позовні вимоги та заперечує факт укладення кредитного договору від 14.02.2008 р. №748388/ФЛ з позивачем, ПАТ «КБ «Надра» було зобов`язано надати оригінал кредитного договору, на якому міститься підпис відповідача, однак оригінал кредитного договору від 14.02.2008 р. №748388/ФЛ та всієї кредитної справи по даному договору не надано суду, а отже ним не доведено ті обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу за первісним позовом в задоволені позову в повному обсязі.

В судовому засіданні встановлена відсутність Кредитного договору від 14.02.2008 р. №748388/ФЛ, про що неодноразово зазначалося представниками обох сторін; доказів того, що він викрадений або знищений суду не надано, банк з приводу зникнення зазначеного кредитного договору до органів міліції не звертався. За таких обставин, позовні вимоги за первісним позовом є недоведеними та не підлягають задоволенню».

Також вказаним вище рішенням було відмовлено ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору №748388/ФЛ від 14 лютого 2008 року недійсним, оскільки такий правочин не було вчинено.

Як вбачається із інформаційної довідки №177029050 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 9 серпня 2019 року, на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_1 , накладено обтяження на підставі договору іпотеки 185, від 14 лютого 2008 року, приватним нотаріусом ДМНО Куліш В.І., реєстраційний номер обтяження 7147393; заборона на нерухоме майно на підставі договору іпотеки 184, від 14 лютого 2008 року, приватним нотаріусом ДМНО Куліш В.І. Іпотекодержатель: ВАТ КБ «Надра».

Вказана довідка не містить посилання на основне зобов`язання в забезпечення якого було накладено обтяження, також довідка не містить номеру договору іпотеки (наявний лише реєстраційний номер).

Отже, судом встановлено, що підставами для звернення позивача, у даній цивільній справі, стало те, що на думку позивача, основне зобов`язання - кредитний договір №748388/ФЛ від 14 лютого 2008 року, відсутність якого встановлена судовим рішенням, є підставою для визнання недійсним договору іпотеки від 14 лютого 2008 року за №768388/ФЛ-3, який має похідних характер від кредитного договору №748388/ФЛ від 14 лютого 2008 року.

В той же час, відповідач такі підстави вважав необґрунтованими оскільки іпотечний договір від 14 лютого 2008 року за №768388/ФЛ-3 було укладено в забезпечення іншого кредитного договору, а саме: №768994/ФЛ від 14 лютого 2008 року.

Окрім іншого судом встановлено, що ні у згаданому рішенні суду (Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області) ні у долученій інформаційній довідці не має посилань та підтверджень того, що оспорюваний договір іпотеки 14 лютого 2008 року за №768388/ФЛ-3, укладено в забезпечення виконання кредитного договору саме за №748388/ФЛ від 14 лютого 2008 року.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням від 22 травня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.

Також, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Із рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що одним з основних елементів Верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Совтрансавто-Холдинг» проти України», «Україна-Тюмень» проти України»).

У справі «Желтяков проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (аналогічна позиція викладена у рішеннях «Христов проти України», «Брумареску проти Румунії», «Рябих проти Росії»).

Таким чином, рішенням від 22 травня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було встановлено факт відсутності та не укладення кредитного договору Кредитного договору від 14 лютого 2008 року №748388/ФЛ.

Далі, іпотека це - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З аналізу вищезазначених норм Закону України «Про іпотеку» вбачається неможливість існування забезпечувального зобов`язання без наявності основного.

Частинами 1-5 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину.

Проте, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Так, суть іпотечного договору полягає в укладенні правочину між заінтересованими сторонами, який забезпечує виконання однією із сторін умов основного зобов`язання, де інша сторона виступає як кредитор.

Таким чином, очевидно, що однією із істотних умов договору іпотеки є визначення об`єкту основного зобов`язання.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, суд погоджується з висновком про те, що у разі встановлення факту неукладеності кредитного договору, похідний договір, в тому числі, договір іпотеки, фактично не має юридичної сили через те, що іпотечне зобов`язання є похідним від основного, а відтак, за відсутності істотної умови іпотечного договору, його також не можна вважати укладеним.

В той же час, у даному конкретному випадку позивачем не було доведено, що оспорюваний договір іпотеки було укладено саме в забезпечення кредитного договору №748388/ФЛ від 14 лютого 2008 року.

При цьому суд звертає увагу, що сторона відповідача заперечувала факт забезпечення кредитного договору №748388/ФЛ від 14 лютого 2008 року, шляхом укладення договору іпотеки від 14 лютого 2008 року за №768388/ФЛ-3.

Інформаційна довідка №177029050 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформована станом на 9 серпня 2019 року, не містить посилання на основне зобов`язання в забезпечення якого було накладено обтяження, також довідка не містить номеру договору іпотеки (наявний лише реєстраційний номер).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 22 травня 2014 року також не було встановлено, що оспорюваний договір іпотеки було укладено саме в забезпечення кредитного договору №748388/ФЛ від 14 лютого 2008 року.

При цьому у вказаному рішенні суду договір іпотеки від 14 лютого 2008 року за №768388/ФЛ-3 згадується лише один раз: «Позивачем не доведено підстав виникнення правовідносин щодо кредитування, оскільки не надано до матеріалів справи письмового Кредитного договору від 14.02.2008 р. №748388/ФЛ, а копія Договору поруки від 14.02.2008 р. №168994/ФЛ-П та Іпотечний договір від 14 лютого 2008 року №768388/ФЛ-3 не можуть бути визнані судом окремою підставою виникнення зобов`язань відповідача по сплаті кредиту та відсотків, оскільки вона є невід`ємною частиною Кредитного договору, а не окремим договором.». Так, відповідне речення, зазначене у рішенні суду, не може судом розцінюватись як факт, вставлений судом (преюдицію), оскільки відповідна теза наведена судом як спростування доводів позивача і не є встановленою обставиною.

Додатково суд звертає увагу, до договір іпотеки може забезпечувати кілька основних зобов`язань. Відповідні обставини мають встановлюватись під час розгляду справи. Між тим, жодною із сторін суду не надано ні копії ні оригіналу оспорюваного договору іпотеки, не заявлено клопотання про витребування доказів із нотаріальної контори, де посвідчувався відповідний правочин. А тому суд, не мав підстав для самостійного витребування такого правочину.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено, що оспорюваний договір іпотеки було укладено саме в забезпечення кредитного договору №748388/ФЛ від 14 лютого 2008 року.

Також, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи, що факт неукладеності правочину було встановлено 22 травня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 лютого 2015 року, суд вважає, що строк позовної давності для позовної вимоги про визнання оспрюваного правочину недійсним сплив 4 лютого 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 265, 280 - 284, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни (м.Київ, вул. Січових Стрільців, 15, ), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), ( АДРЕСА_4 ), про визнання договору іпотеки недійсним, виключення квартири з реєстру обтяжень та реєстру іпотек.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Кухтін