РІШЕННЯ

Іменем України

09.06.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що вона є людиною похилого віку, вдовою, пенсіонером за віком, отримує мінімальну пенсію, інших джерел доходу не має, свій невеликий дохід витрачає на оплату комунальних послуг, ліки, а також має доньку інваліда ІІ групи, яка проживає за кордоном. Разом з тим, у позивача є син - відповідач по справі, який отримує великий дохід в розмірі 40000 гривень на місяць, матеріальної допомоги позивачу не надає, хоча має таку можливість, а позивач потребує матеріальної допомоги від нього. За викладених обставин позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання як непрацездатної матері в розмірі 49% від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до зміни матеріального стану сторін. Розмір аліментів позивач мотивувала неможливістю за законом стягнення аліментів у більшому розмірі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків її позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2022 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків її позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач в останнє судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, підтримав позовні вимоги. Крім того, в ході розгляду справи від відповідача надходили заяви про визнання ним позовних вимог в повному обсязі.

За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.211, 223, 240 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за відсутності сторін, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є матір`ю відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження відповідача, копіями паспортів сторін.

Крім того, у позивача є друга повнолітня дитини - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та мешкає окремо від сторін, що підтверджується копією довідки про групу інвалідності, копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що позивач є вдовою з 15 квітня 1997 року, про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей позивача та копія свідоцтва про смерть чоловіка позивача.

Також судом встановлено, що позивач є пенсіонером, якій на момент ухвалення даного рішення суду виповнилось 73 роки, позивач отримує пенсією за віком, розмір якої з 01 січня 2010 року становить 7593,39 рублів, що підтверджується копією відповідного пенсійного посвідчення. За твердженнями позивача на території України, громадянкою якої є позивач, їй пенсія не призначалась.

Разом з тим, відповідно до виписки по рахунку АТ «Укрексімбанк» за період з 01 червня 2021 року по 01 січня 2022 року регулярний щомісячний дохід відповідача склав близько 40000 гривень. Будь-яких доказів, що відповідач надає матеріальну допомогу позивачу, матеріали цивільної справи не містять, які і доказів наявності у відповідача будь-яких утриманців, а також регулярних витрат, які унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй матері.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»

Так, відповідно до ст.51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Положеннями ст.ст.1, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст.26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. За загальним правилом віковий ценз для призначення пенсії за віком становить 60 років.

Нормою ст.205 СК України визначено, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Статтею 7 Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, з 1 грудня - 1934 гривні.

Статтею 7 Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Відповідно до ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ст.18 СК України одним із способів захисту сімейних прав та інтересів є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову, однак частково. Свою правову позицію суд мотивує наступним.

Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності певних умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатності батька, матері; наявності у матері, батька потреби у матеріальній допомозі. І цей обов`язок не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина, а також не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків (ст.204 СК України). Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Виникнення обов`язку виключається лише у випадку позбавлення батьківських прав (ст.202 СК України). Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які дорівнюють або є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Крім того, при визначенні розміру аліментів на утримання непрацездатних батька, матері береться до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Аналогічні наведеним вище правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року по справі №212/1055/18, від 14 квітня 2020року по справі №331/7487/15-ц, від 17 грудня 2020 року по справі №642//4062/18, від 17 грудня 2020 року по справі №756/1493/17.

Що стосується спірних правовідносин сторін по даній справі, то судом в ході розгляду справи встановлено, що позивач є непрацездатною особою, оскільки є пенсіонером за віком, та потребує надання їй матеріальної допомоги з огляду на розмір її єдиного джерела доходу - пенсії, яка на переконання суду, не є достатньою для забезпечення належного рівня життя людини з огляду на необхідність придбання за розмір цієї пенсії одночасно продуктів харчування, ліків, одягу, сплати комунальних послуг тощо. Таким чином, з огляду на викладене та на відсутність доказів позбавлення позивача батьківських прав та/або ухилення нею від виконання батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, про наявність визначених законом підстав для виникнення у повнолітніх дітей позивача, зокрема у відповідача, обов`язку утримувати позивача. При визначенні розміру аліментів, який має стягуватись на користь позивача з відповідача як з її повнолітнього сина, суд виходить з того, що позивач є вдовою, має ще одну повнолітню дитину - дочку, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та сама, вочевидь, потребує матеріальної допомоги. В той же час, визначаючи розмір аліментів, який вона бажає отримувати від відповідача, позивач фактично посилається виключно на неможливість за законом стягнення з відповідача у відсотковому значенні до його доходу більшої суми. Разом з тим, позивач не мотивує належним чином із посиланням на докази та їх долученням, чим саме зумовлена необхідність позивача отримувати аліменти від відповідача в настільки великому розмірі - 49% від заробітку (доходу) платника аліментів, що становить майже половину доходу відповідача та дорівнює приблизно 20000 гривень на місяць. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належним і достатнім буде часткове задоволення позовних вимог позивача шляхом призначення до стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання останньої в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача. З викладених підстав суд не приймає визнання відповідачем позовних вимог.

Керуючись положеннями ст.264 ч.1 п.7, ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.ст.133, 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 конституції України, ст.ст.7, 10, 18, 191, 202, 204, 205 СК України, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», ст.ст.5, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ), на користь та на утримання непрацездатної матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 30 грудня 2021 року і довічно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ), на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко