Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 , представника першого відповідача Яблонського О.О., представника другого відповідача Романа М.С., представника третього відповідача Лешанича А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву позивача ОСОБА_1 до першого відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, другого відповідача Закарпатської обласної прокуратури, третього відповідача Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Шкорка І.М. звернувся в суд із позовом до першого відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, другого відповідача Закарпатської обласної прокуратури, третього відповідача Державної казначейської служби України за яким просить суд: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України шкоду в розмірі 5 007 600,31 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Відповідно до Довідки № 2026 від 03.11.2015 р. ОСОБА_1 (надалі - Позивач) разом із своєю матір`ю - ОСОБА_3 , 1954 р.н. зареєстровані та проживають разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач займався різного роду будівельними роботами в т.ч. і закордоном, таким чином заробляючи собі на життя та утримуючи свою стареньку матір. Для цього мав відповідні інструменти.

19 лютого 2019 р. Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області виніс вирок, яким визнано Позивача невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 185 ч. 3 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

11 лютого 2020 р. Закарпатський апеляційний суд виніс ухвалу, якою апеляційну скаргу начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Галая М.М. залишено без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2019 р. щодо Позивача без змін.

24.09.2020 р. Верховний суд виніс Постанову, якою Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо Позивача залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Позивачу та його матері діями працівників поліції, прокуратури та суду завдано значної шкоди, через незаконне притягнення Позивача до кримінальної відповідальності, через незаконний обшук та незаконні дії вчиненні під час цього (психологічний, моральний тиск, знущання, образи, застосування сльозогіного газу, тощо), через доведення до самогубства (замах), через незабезпечення права на захист під час обшуку, через порушення презумпції невинуватості, через втручання в приватне життя позивача та його матері, через незаконне переслідування та фальсифікацію кримінальної справи, тощо.

Через всі вищезазначені страждання починаючи з 21.02.2015 року і до прийняття 24.09.2020 р. остаточної Постанови Верховним судом, Позивач дуже сильно хвилювався, нервував та переживав, у нього виникло відчуття несправедливості, меншовартості через примус, який до нього незаконно застосували правоохоронні органи держави. Сон Позивача був порушений, спочатку його намагалися взяти під варту, але в кінці кінців обмежилися призначенням йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Позивач весь цей час не міг вільно могти та пересуватися за межі свого дому, оскільки був змушений відвідувати судові засіданні (не міг їх пропускати) на протязі 5 років в м. Свалява, м. Мукачево та м. Ужгороді.

Позивач проживаючи в с. Неліпино за власний кошт добирався до судів та поліції. А постійні переживання негативно вплинули на здоров`я Позивача, яке суттєво погіршилося. Позивач змушений був проходити медичні огляди та лікування. Приватне життя Позивача зазнало суттєвих змін у зв`язку з вищенаведеним.

Враховуючи обставини справи, тяжкість висунутого обвинувачення проти Позивача та порушення допущені проти нього, позивач вважає, що розмір морального відшкодування має бути вищим ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач перебував під слідством та судом 5 років та 7 місяців = 67 місяців. Слід звернути увагу на той факт, що у провину позивачу ставилася ст. 185 ч. 3 КК України, яка відноситься згідно ст. 12 КК України до тяжких злочинів. Також, потрібно врахувати, що це вже друга незаконна спроба правоохоронних органів притягнути незаконно позивача до кримінальної відповідальності за відсутності на те підстав.

27 лютого 2015 р. Позивачу оголошено Повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000104 внесеному до ЄРДР 11.02.2015 р. за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. На першій сторінці Повідомлення про підозру виділено абзац, де зазначено «про те, що він своїми навмисними діями, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна «крадіжка», поєднана із проникненням у інше приміщення». На другій сторінці Повідомлення про підозру виділено абзац, де зазначено «Своїми умисними діями ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у інше приміщення». Також, на другій сторінці внизу Повідомлення про підозру виділено абзац, де зазначено «Своїми умисними діями ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 3 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у інше приміщення». На третій сторінці Повідомлення про підозру виділено абзац, де зазначено «В сукупності своїми умисними діями, ОСОБА_1 вчинив кримінальні правопорушення (злочини), передбачені ч. 3 ст. 185 КК України».

27.03.2015 р. Позивачу вручено та оголошено Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри з аналогічними порушеннями принципу презумпції невинуватості стосовно позивача. Таким чином слідчим, який складав Повідомлення про підозру та її зміну, та прокурором, який їх погодив, порушено принцип «презумпції невинуватості», закріплений у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі-Конвенція), ст.62 Конституції України та 4.1.5 ст. 17 КПК України: п.2 ст. 6 Конвенції Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи все вищенаведене, Позивач вважає що за понесенні моральні страждання держава повинна компенсувати йому 5 000 000,00 грн. моральної шкоди.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.12.2021 року, вказану справу було розподілено на суддю Дергачову Н.В.

За ухвалою від 14.12.2021 року судом було відкрите провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження та призначено справи до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

За ухвалою від 23.02.2022 року судом було клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шкорки І.М. про витребування доказів від 29.10.2021 року та від 23.02.2022 року задоволено частково. Витребувано: із Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області матеріали кримінального провадження № 0000104, внесеного до ЄРДР 11.02.2015 року; із Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області матеріали справи № 306/2629/17; із Свалявського районного суду Закарпатської області матеріали справ: № 306/915/15-к, № 306/1351/17, № 306/1506/16-к.

Зазначена ухвала суду була виконана у повному обсязі.

За ухвалою від 05.05.2022 судом було закрите підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 травня 2022 року на 14 год. 30 хв. та на 02 червня 2022 року на 10 год. 15 хв.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та наполягали на його задоволенні судом у повному обсязі.

Представник першого відповідача - Головного управління Національної поліції в Закарпатській області позов не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні повністю, подав до суду письмовий відзив на позов, в обґрунтування кого зазначив наступне.

Особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції.

Оскільки вирок Мукачівського районного суду від 19 лютого 2019 року, яким виправдано позивача у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушення, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року залишено без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований, а не з моменту винесення постанови Верховним судом 24.09.2020 р.

Однак, позивач помилкового вказав, що період перебування його під слідством та судом, що дає право на відшкодування шкоди за період з 21.02.2015 р. по 24.09.2020 рік. Також, не має підстав для задоволення відшкодування позивачу витрат на придбання ліків в сумі 7 600,31 грн. оскільки надані позивачем фіскальні чеки на придбання ліків не можуть прямо вказувати на необхідність їх придбання саме позивачем і саме у зв`язку з необхідністю лікування за характером ушкодженню здоров`ю, спричиненого внаслідок незаконного перебуванням його під слідством та судом.

Представник другого відповідача - Закарпатської обласної прокуратури позов не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні повністю, подав до суду письмовий відзив на позов, в обґрунтування кого зазначив наступне.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не долучає жодних доказів, які б підтверджували настання вищевказаних негативних наслідків (в тому числі висновків експертиз щодо стану здоров`я) та не зазначає у чому полягають погіршення стану здоров`я, негативний вплив на звичайний ритм життя.

Жодних доказів про завдання позивачу моральної шкоди викладених у позовній заяві (моральних страждань, образ, вдруге притягнення до кримінальної відповідальності, тощо) та доказів встановлення причинного зв`язку між діями, якими на думку позивача завдано шкоду та їх наслідки не надано, а обґрунтування настання такої шкоди є лише припущеннями позивача викладених в позовній заяві. Таким чином, за відсутності доказів, та не встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями, якими на думку позивача завдано шкоду та їх наслідки, вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 000 грн. є безпідставною.

Оскільки вирок Мукачівського районного суду від 19 лютого 2019 року, яким виправдано позивача у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушення, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року залишено без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований, а не з моменту винесення постанови Верховним судом 24.09.2020 року. Однак, позивач помилкового вказав, що період перебування його під слідством та судом., що дає право на відшкодування шкоди за період з 21.02.2015 р. по 24.09.2020 рік.

У позовній заяві ОСОБА_1 наводить ряд обставин, якими він мотивує розмір компенсації моральної шкоди. Разом з тим, позивач жодним чином не обґрунтовує якими саме доказами доводяться обмеження, яких він зазнав під час розслідування та судового розгляду вказаної вище кримінального провадження щодо погіршення життєвих зв`язків, тощо.

З огляду на викладене, розмір компенсації моральної шкоди, який просить стягнути ОСОБА_1 , є завищеним та не підтверджений належними доказами. Таким чином, сума стягнення має відповідати принципам рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір відшкодування не має бути більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення.

Також, відсутні підстави для задоволення відшкодування позивачу витрат на придбання ліків в сумі 7600,31 грн., оскільки надані позивачем фіскальні чеки на придбання ліків не можуть прямо вказувати на необхідність їх придбання саме Заявником і саме у зв`язку з необхідністю лікування за характером ушкодженню здоров`ю, спричиненого внаслідок незаконного перебуванням його під слідством та судом.

Представник третього відповідача - Державної казначейської служби України позов не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні повністю, подав до суду письмовий відзив на позов, в обґрунтування кого зазначив наступне.

Оскільки, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав), то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів.

Також звертає увагу Суду на те, що за результатами розгляду справи № 910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Враховуючи компетенцію Казначейства України, органів прокуратури та органів Національної поліції жодні правові зв`язки Казначейства України з позивачем не виникали і не могли виникнути, оскільки Казначейство України відповідно до наданих повноважень не веде слідство, не порушує кримінальні справи та не спричинило ніякої шкоди Позивачеві. Відтак спірні правовідносини виникли виключно між позивачем, Закарпатською обласною прокуратурою та правоохоронними органами, а тому Казначейство України не завдало та не могло завдати шкоди позивачу. Цей факт підтверджується і тим, що позов не містить жодних посилань на незаконні дії, рішення чи бездіяльність посадових осіб Казначейства України, що виключає їх відповідальність за порушення прав позивача.

В період з 11.02.2015 (внесення відомостей до ЄРДР відносно ОСОБА_1 ) до 11.02.2020 (ухвала Закарпатського апеляційного, суду про залишення без задоволення апеляційну скаргу начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури), а саме: 60 місяців - ОСОБА_1 зможе отримати 96 000 грн.

Слід зазначити, що судом неодноразово відкладався розгляд цивільної справи у підготовчому судовому засіданні задля розгляду всіх поданих сторонами клопотань, витребування доказів та забезпечення процесуальних прав сторін (в тому числі і на подання письмових заяв у цій справі), а також з огляду на обмеженнями, впроваджені Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також пов`язані і з введенням воєнного стану в Україні, тому у сторін було достатньо часу задля подання клопотань та письмових заяв у цій справі.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів через складність справи.

Судом також було задоволено клопотання представника позивача про виклик задля допиту у якості свідка лікаря ОСОБА_4 , ( АДРЕСА_2 ), на підтвердження факту отримання ряду захворювань позивачем через постійне переслідування його правоохоронними органами, завдання шкоди та інших фактів, що стосуються справи, проте свідок до суду у встановлений день та час не прибув, причини неприбуття суду не повідомив.

Позивач та його представник у судовому засіданні 02.06.2022 року відмовився від допиту свідка ОСОБА_4 та просив суд невідкладно завершити розгляд справи, тому суд, з урахуванням думки всіх учасників розгляду цієї справи та введенням в Україні воєнного стану, що значно ускладнює повідомлення учасників справи та прибуття їх до суду, ухвалив закінчити розгляд справи за відсутності свідка, оскільки позивач та його представник не підтримують своє клопотання про допит свідка.

Заслухавши сторін та їх представників, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, а також матеріали витребуваних судом кримінальних проваджень, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000104, 11.02.2015 року до реєстру були внесені відомості про кримінальне правопорушення із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України та 18.02.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України. Досудове розслідування проводилося Свалявським РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області.

27.02.20215 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 185 КК України у межах кримінального провадження № 0000104 від 11.02.2015 року.

27.03.2015 року ОСОБА_1 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у межах кримінального провадження № 0000104 від 11.02.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження № 1-кп/306/77/16 (справа № 306/915/15-к) 20.04.2015 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000104 від 11.02.2015 року, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України.

За вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.10.2015 року у справі № 306/915/15-к (провадження № 1-кп/306/92/15) ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 3 КК України призначено чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком три роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку не виїзжати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу обрано особисте зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 1557 грн. 38 коп. витрат за проведення експертиз.

Речові докази - шуруповерт марки Маnnеsmаnn Lеmpstr 24 , перфоратор марки ZІС _DY31-26, пластмасові коробки, мідні кабеля (опалені) повернуто власнику ОСОБА_6 , електрокабель, навісний замок повернути ОСОБА_7 , сліди низу взуття на гіпсових зліпках, ботінок знищено.

За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.03.2016 року у справі № 306/915/15-к апеляційні скарги захисника адвоката Гуштана Г.Г., прокурора та обвинуваченого ОСОБА_1 було задоволено частково. Вищезазначений вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.10.2015 року щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.04.2016 року у справі № 306/915/15-к (провадження 1-кп/306/77/16) було обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - повернуто прокурору Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури Логвіну Д.О.

Як вбачається з матеріалів справи № 306/1134/16-к (провадження № 1-кп/306/101/16) 03.06.2016 року до Свалявського районного суду Закарпатської області повторно надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000104 від 11.02.2015 року, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України.

За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.09.2016 року у справі № 306/1134/16-к (провадження № 1-кп/306/101/16) вищезазначений обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України був повернутий прокурору.

За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2016 року у справі № 306/1134/16-к апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури Галай М.М. було залишено без задоволення. Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 13.09.2016 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 000104 щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи № 306/13514/17 (провадження № 1-кп/306/118/17) 29.06.2017 до Свалявського районного суду Закарпатської області повторно надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000104 від 11.02.2015 року, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України.

За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 08.09.2017 року у справі № 306/1351/17 (провадження № 1-кп/306/118/17) вищезазначений обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 11.02.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 183 КК України було повернуто прокурору.

За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10.11.2017 року у справі № 306/1351/17 апеляційну скаргу, яку подав прокурор Мукачівської місцевої прокуратури Галай М.М., було залишено без задоволення. Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2017 року, якою обвинувальний акт, складений і затверджений щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору, залишено без зміни.

Як вбачається з матеріалів справи № 306/2629/17 (провадження № 1-кп/303/57/19) 20.12.2017 року до Свалявського районного суду Закарпатської області повторно надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000104 від 11.02.2015 року, про обвинувачення його за ч. 3 ст. 185 КК України.

За ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 16.01.2018 року у справі № 306/2629/17 (провадження № 1-кп/306/63/18) вищезазначений обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 15.12.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України був повернутий прокурору.

За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2018 року у справі № 306/2629/17 апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Галая М.М. було задоволено. Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 16.01.2018 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000104 щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України скасовано і призначено новий розгляд обвинувального акту у підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції.

За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13.08.2018 року у справі № 306/2629/17 подання Свалявського районного суду Закарпатської області було задоволено. Направлено дане судове провадження до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду.

За вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2019 року у справі № 306/2629/17 (провадження № 1-кп/303/57/19) за наслідками розгляду кримінального провадження № 0000104, ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 185 ч. 3 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Свалявського районного суду від 25.02.2015 року на тимчасово вилучені речі в ході проведення обшуку від 21 лютого 2015 року в житловому будинку та інших, прилеглих до нього господарських та підсобних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_1 : пластмасову коробку сірого кольору, в якій знаходиться шуруповерт марки MANESMAN темно-синього кольору, один акумулятор та зарядний пристрій до нього; пластмасову коробку сірого кольору, в якій знаходиться перфоратор марки 21С_DY31-26 та металева головка до нього; пластмасову коробку чорного кольору, в якій знаходиться шуруповерт марки DOMOTEC MS-294 A, два акумулятори до нього та зарядний пристрій без шнура; електродрель марки Einhele BSM 100 D жовтого кольору; три куски кабелю чорного кольору, довжиною 7,6 та 4 метра; один правий черевик з написом NORT, який пошкоджений шляхом підпалу - скасовано.

Речові докази: навісний замок, два гіпсові сліди низу взуття, обпалений черевик, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Мукачівського міськрайонного суду - знищити; пластмасову коробку сірого кольору з шуруповертом «Manesman» темно-синього кольору з акамулятором та зарядним пристроєм до нього, пластмасову коробку сірого кольору з перфоратором марки «21C_DY31-26» з металевою головкою, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Мукачівського міськрайонного суду - повернуто ОСОБА_1 за належністю; три куски кабелю чорного кабелю довжиною 7,6 та 4 метра, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Свалявського РВ ГУНП в Закарпатській області - повернуто ОСОБА_1 за належністю; мідний кабель трьохжильний чорного кольору довжиною близько 80 метрів, відрізок електрокабеля з надписами на ньому у вигляді букв та цифр «#nktcables 450//750vCYKY-I 3x1.5 RETP-KK 134/01 2008C», поліетиленовий пакет білого кольору з обпаленим кабелем в середині, упакований в пакет «Експертна служба №1923037», що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Свалявського РВ ГУНП в Закарпатській області - знищено.

За ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 11.02.2020 року у справі № 306/2629/17 апеляційну скаргу начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури Галая М.М. було залишено без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2019 щодо ОСОБА_1 без змін. Зазначена постанова набула законної сили з дня її винесення.

При цьому апеляційною інстанцією було встановлено наступне.

Будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечив винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушення та показав, що працівники Свалявського райвідділу міліції 21.02.2015 за місцем його проживання провели незаконний обшук, в ході якого вилучені речі, які є його власністю та які він придбав на ринку міста Мукачево. Вважав, кримінальне провадження сфабрикованим працівниками Свалявського райвідділу міліції. Звернув увагу на невідповідність протоколу обшуку вимогам КПК України, оскільки в ньому не зазначено інформації про маркування та індивідуальні ознаки вилученого майна, яке до того ж не було опечатано слідчим. Просив врахувати, що потерпілими не надано квитанцій та чеків, що підтверджують належність їм викрадених у них речей, а досудовим слідством не здобуто належних та допустимих доказів, які б підтверджували його причетність до вчинення крадіжок.

Ці заперечення ОСОБА_1 проти обвинувачення під час судового розгляду не були спростовані стороною обвинувачення належними та допустимим доказами.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_6 показав, що у 2015 році з його підвального приміщення, розташованого у житловому будинку АДРЕСА_3 були викрадені: електричний кабель трьохжильний довжиною 100 метрів, шуруповерт марки Маnnеsmаnn Lеmpstr 24, перфоратор марки ZІСDY31-26, мережеві подовжувачі довжиною 20 та 50 метрів. Про крадіжку він повідомив працівників Свалявського райвідділу міліції, які оглянули місце скоєння злочину та виявили слід від взуття. Також показав, що того ж дня він разом з братом ОСОБА_8 прослідкували за ОСОБА_1 який здавав мідний обпалений дріт в пункті прийому металобрухту м. Свалява. Підійшовши до ОСОБА_1 , впізнав свій кабель та викликав працівників міліції.

Потерпілий ОСОБА_7 в суді першої інстанції показав, що приблизно у 2015 році з його гаражного приміщення, розташованого по АДРЕСА_4 були викрадені електрозварювальний апарат та електрокабель, який знаходився на зварювальному апараті.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що знаючи про крадіжку речей його брата ОСОБА_6 , він, побачивши ОСОБА_1 з пакетами, зателефонував брату. Разом вони поїхали вслід за ОСОБА_1 , який приїхав в пункт прийому металобрухту в м. Свалява та здав обпалений кабель. Підійшовши до ОСОБА_9 , впізнали викрадений кабель.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що в лютому 2015 року на пункт прийому металобрухту, розташованому в гаражному кооперативі по вул. Робітнича в м. Свалява прийшов ОСОБА_1 та здав обпалений мідний кабель. Через деякий час підійшли двоє чоловіків і заявили ОСОБА_1 , що він вкрав їхній кабель. Між ними почалася сварка і ОСОБА_1 втік з пункту прийому металобрухту. Ці двоє чоловіків викликали працівників міліції, які оглянули зданий ОСОБА_1 мідний дріт та вилучили гіпсовий слід взуття.

Свідок ОСОБА_11 в суді показав, що він разом з покійним братом був запрошений працівниками міліції в якості понятого, підписався в протоколі, більше нічого повідомити не може.

На підставі таких показань потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судом першої інстанції зроблено висновок, що факти таємного викраденення належного їм майна безумовно мали місце, проте їх показання, як і показання допитаних свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , не доводять вини обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції, що показання як обвинуваченого так і допитаних в судовому засіданні потерпілих та свідків не викривають ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, а інших переконливих доказів у підтвердження винуватості обвинуваченого, які стосуються предмету доказування по даному кримінальному провадженні (в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту) стороною обвинувачення не надано.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, ґрунтується на матеріалах, зокрема: протокол огляду місця події від 11.02.2015 - дворогосподарства АДРЕСА_3 ; протоколи пред`явлення для впізнання від 13. 02. 2015, 25. 02. 2015, 26. 02. 2015 та від 05.03.2015 з фототаблицями; протокол огляду предметів від 24.02.2015; акт про застосування службової собаки від 11.02.2015; протокол огляду місця події від 18.02.2015; протокол обшуку від 21.02.2015 з DVD-диском його проведення; постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 27. 02. 2015, 06. 03. 2015; висновки експертів №23/84 від 12.03.2015 про вартість зварювального апарату марки «Intertool DT-4020; №15 від 02.03.2015 про пошкодження навісного замка внаслідок дії стороннім предметом; №23/79 від 27.02.2015 про вартість шуруповерта, перфоратора та мереживих подовжувачів; експертний висновок ОМ-38 від 16.03.2015 про вартість електрокабеля; заява потерпілого ОСОБА_6 від 05.03.2015 про надання слідчому відрізку кабеля, що був у нього викрадений.

В ході проведення обшуку від 21.02.2015 було вилучено: коробку сірого кольору з шуруповертом «Manesman» темно-синього кольору з акамулятором та зарядним пристроєм до нього; коробку сірого кольору з перфоратором марки «Z1C DY31-26» з металевою головкою та акамулятором до нього; пластмасову коробку чорного кольору з шуроповертом марки «Domotec MS-294А» з двома акамуляторами та зарядним пристроєм без шнура; один обпалений правий ботінок чоловічий; електродриль марки «Einhele BSM100D» жовтого кольору; 3 куски кабеля чорного кольору довжиною близько 7, 6 метрів та трьохжильного довжиною 4 метра.

Згідно ч. 3 ч. 234 КПК України у разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості зокрема про індивідуальні або родові ознаки речей, документів, іншого майна або осіб, яких планується відшукати, а також їхній зв`язок із вчиненим кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з протоколу обшуку від 21.02.2015, всупереч зазначеним вимогам закону в частині опису виявлених та вилучених шуруповертів, перфоратора, електродрелі відсутні ідентифікаційні ознаки зазначених речей, зокрема не зазначені марки, моделі, номера вилучених інструментів; не зазначені також характерні ознаки електрокабелів, зокрема наявність на одному електрокабелі плям темно-червоного кольору.

При цьому, у протоколі обшуку від 21.02.2015 зазначено про виявлення та вилучення за місцем проживання ОСОБА_1 в дворогосподарстві АДРЕСА_1 трьох кусків кабелю довжиною 7 метрів, 6 метрів та 4 метри, дані про які ухвала слідчого судді Свалявськоо районного суду від 18. 02. 2015 не містить взагалі.

Крім того, при перевірці матеріалів кримінального провадження колегією суддів, як і судом першої інстанції, встановлено відсутність у матеріалах кримінального провадження будь-яких фактичних письмових доказів (квитанцій, чеків, технічних паспортів) належності потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 речей, які були у них викрадені.

Також, дослідивши в ході судового слідства протоколи пред`явлення речей для впізнання від 25.02.2015 та 26.02.2015, суд встановив, що згідно першого протоколу потерпілому ОСОБА_7 пред`явлено для впізнання 4 куски кабелю довжиною 3, 5 метрів, довжиною 2,5 метрів, 5 метрів та 4, 5 метрів, серед яких ОСОБА_7 вказав на кабель під номером №2 - довжиною 2, 5 метрів, як такий, що був у нього викрадений. Згідно другого протоколу ОСОБА_7 вказав на кабель під номером 1- довжиною 2, 5 метра. Згідно третього складеного протоколу ОСОБА_7 вказав на кабель під номером 4- довжиною 3, 5 метрів, що не узгоджується із даними протоколу обшуку від 21. 02. 2015, відповідно до якого за місцем проживання ОСОБА_1 було виявлено та вилучено три куски кабелю довжиною: 7 метрів, 6 метрів та 4 метри.

На переконання колегії суддів зазначені розбіжності у описі довжини вилучених під час обшуку речей, та опис довжини кабелів у протоколі про пред`явлення речей для впізнання, ставлять під обґрунтований сумнів впізнання потерпілим ОСОБА_7 саме електрокабеля, який у нього був викрадений 18.02.2015 та вилучений у ОСОБА_1 під час обшуку 21.02.2015.

Про обґрунтованість такого сумніву, свідчить і те, що згідно протоколу пред`явлення речей для впізнання від 05.03.2015, проведеного зі свідком ОСОБА_13 , останній у пред`явлених йому для огляду електрокабелях впізнав електрокабель позначений під номером 3, який за його словами був прикріплений до електрозварювального апарату та належав ОСОБА_7 і мав на кабелі плями темно-червоного кольору. Однак зазначений у протоколі в частині опису трьох електрокабелів, які в подальшому пред`являлися свідку ОСОБА_13 для впізнання, даних про таку ознаку електрокабеля під номером 3, як наявність на ньому плям темно-червоного кольору не містить, а навпаки у ньому ствердно зазначено, що всі електрокабелі чорного кольору.

Не містить даних про наявність на одному з електрокабелів плям темно-червоного кольору і зазначений у протоколі обшуку від 21.02.2015 опис трьох кусків електрокабелів, які були вилучені за місцем проживання ОСОБА_1 ..

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано враховано те, що протокол пред`явлення речей для впізнання від 25.02.2015, проведений за участю потерпілого ОСОБА_6 , не містить даних про те, за якими саме ознаками ОСОБА_6 серед пред`явлених йому чотирьох перфораторів та чотирьох шуруповертів різних фірм виробництва, впізнав перфоратор та шуруповерт, які у нього були викрадені 11.02.2015.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням вказівок суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі від 29.03.2016, дійшов правильного висновку про визнання відповідно до вимог ст. 87 КПК України протоколів пред`явлення речей для впізнання від 25.02.2015 та 26.02.2015 недопустимими доказами.

Згідно висновку судової трасологічної експертизи №14 від 20.02.2015 щодо ідентифікації сліду з підошви взуття, зафіксованого на гіпсовому зліпку, вилученого з місця події 11.02.2015 за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 , який залишений лівою ногою, - встановити до якого виду відноситься взуття не представилось можливим, а згідно висновку судової трасологічної експертризи №16 від 24. 02. 2015 цей слід та слід низу взуття на гіпсовому зліпку, вилучений з території пункту здачі металобрухту по АДРЕСА_5 залишені таким же черевиком за конструкцією та фасоном, який було вилучено за місцем проживання ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 , однак експерту не представилось можливим встановити точно чи зазначені сліди залишені саме черевиком, вилученим під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_1 .

При цьому судом вірно взято до уваги, що зі змісту вищезазначених експертиз вбачається, що об`єктами дослідження були: слід підошви взуття, що був вилучений з місця події 1.02.2015 за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 , залишений лівою ногою, а вилучений з території пункту здачі металобрухту по АДРЕСА_5 , що був вилучений 21. 02. 2015 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 , в будинку АДРЕСА_1 , черевик та слід взуття - на праву ногу.

Із вироку також вбачається, що судом першої інстанції досліджувались й інші наявні у кримінальному провадженні докази, зокрема: висновки експертів №23/84 від 12.03.2015 про вартість зварювального апарату марки «Intertool DT-4020; №15 від 02.03.2015 про пошкодження навісного замка внаслідок дії стороннім предметом; №23/79 від 27.02.2015 про вартість шуруповерта, перфоратора та мереживих подовжувачів; експертний висновок ОМ-38 від 16.03.2015 про вартість електрокабеля; акт про застосування службового собаки від 11.02.2015, згідно якого службова собака, взявши слід, прослідувала по АДРЕСА_4 та закінчила свою роботу біля будинку АДРЕСА_6 ; протокол огляду місця події від 11.02.2015 - дворогосподарства АДРЕСА_3 ; протокол огляду місця події від 18.02.2015- дворогосподарства АДРЕСА_4 ; протокол огляду місця події від 11.02.2015 - території б/н по АДРЕСА_5 , які суд хоча і визнав допустимими, однак вказав, що вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а тому обґрунтовано не прийняті судом до уваги.

Дослідивши зібрані докази надані стороною обвинувачення, та оцінивши їх в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідків та дослідивши надані стороною обвинувачення докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду допустимих і достатніх доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, а тому доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону і такі відхиляються.

За постановою Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 306/2629/17 (провадження № 57-2353км20) вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

При цьому суд касаційної інстанції встановив наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_1 у судовому засіданні вини не визнав і стверджував, що працівники міліції 21 лютого 2015 року за місцем його проживання провели незаконний обшук, в ході якого було вилучено речі, які є його власністю та які він придбав на ринку в м. Мукачево.

Суд першої інстанції проаналізував у вироку показання в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та встановив, що вони підтверджують факт таємного викрадення належного потерпілим майна, проте не доводять вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, саме обвинуваченого ОСОБА_1 . При цьому суд першої інстанції встановив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які фактичні письмові докази (квитанції, чеки, технічні паспорта) належності потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 речей, які було в них викрадено.

Також суд першої інстанції дослідив і письмові докази у кримінальному провадженні, зокрема протокол обшуку від 21 лютого 2015 року. Суд встановив, що обшук у помешканні ОСОБА_1 проводився працівниками Свалявського райвідділу на підставі ухвали слідчого судді Свалявського районного суду від 18 лютого 2015 року, що була постановлена відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КПК, тобто на законних підставах. Проте в протоколі про обшук у частині опису виявлених та вилучених шуруповертів, перфоратора, електродрелі відсутні ідентифікаційні ознаки зазначених речей; не зазначено марки, моделі, номера, а також характерних ознак електрокабелів, зокрема факту наявності на одному з них плям темно-червоного кольору. З огляду на вищевказане суд першої інстанції на підставі ч. 2 ст. 89 КПК визнав цей доказ недопустимим.

Крім того, суд установив, що протоколи пред`явлення потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 речей для впізнання від 25 та 26 лютого 2015 року складено з порушенням вимог ст. 231 КПК, оскільки в них не зазначено докладно ознак, за якими потерпілі впізнали особисті речі, а наведено лише загальні фрази про ознаки таких речей, не описано їх деталей. Водночас згідно з протоколом пред`явлення речей для впізнання з фототаблицями, проведеного 5 березня 2015 року за участю свідка ОСОБА_13 , останній впізнав електрокабель, позначений під номером 3, який належав ОСОБА_7 , за плямами темно-червоного кольору на кабелі. Однак у зазначеному протоколі в частині опису трьох електрокабелів, які пред`являлися свідку ОСОБА_13 для впізнання, не описано характерних ознак кабелів, зокрема електрокабеля під номером 3, а саме наявності на ньому плям темно-червоного кольору, а лише зазначено, що всі електрокабелі чорного кольору. Крім того, опис вилучених під час обшуку речей щодо довжини електрокабелів та опис кабелів у протоколах про пред`явлення речей для впізнання від 26 лютого 2015 року містять розбіжності, які ставлять під сумнів впізнання потерпілим ОСОБА_7 саме електрокабеля, який у нього був викрадений 18 лютого 2015 року та вилучений у ОСОБА_1 під час обшуку 21 лютого 2015 року.

Доводи в касаційній скарзі прокурора про те, що суд не звернув увагу на показання потерпілого ОСОБА_7 , який стверджував, що впізнав електрокабель за індивідуальними ознаками слідами червоної фарби, пояснивши, що банка червоної фарби випадково розлилася в багажнику його автомобіля, від чого на кабелі залишилися плями червоного кольору, не спростовують висновків суду в частині визнання цього доказу недопустимим з урахування протоколу обшуку від 21 лютого 2015 року, з якого не вбачається вилучення під час обшуку кабелю з червоними плямами.

Також суд першої інстанції критично оцінив та визнав недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з огляду на те, що потерпілому ОСОБА_6 , свідкам ОСОБА_8 та ОСОБА_10 для впізнання було надано фотознімки чотирьох осіб чоловічої статі, три фотознімки з яких однакової якості друку, а четвертий фотознімок із зображенням ОСОБА_1 містить дефекти друку у вигляді горизонтальних рисок; фотознімки мають суттєві відмінності за кольором, що у свою чергу ставить під сумнів об`єктивність проведення зазначеної слідчої дії. Крім того, всупереч вимогам статей 228, 231 КПК перед пред`явленням особи для впізнання слідчим не зазначено, за якими саме рисами обличчя потерпілий ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 можуть впізнати особу, яка буде пред`явлена їм для впізнання.

Посилання в касаційній скарзі прокурора на те, що потерпілий ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_10 впізнали на фотознімках ОСОБА_1 не за якимись певними ознаками, а як особу, яка схильна до вчинення злочинів, оскільки вони є мешканцями одного села та знайомі з ним, не доводить належності вказаного доказу протоколу пред`явленням особи для впізнання, що і було враховано при постановленні вироку.

Суд першої інстанції дослідив заяву потерпілого ОСОБА_6 , з якої вбачається, що останній 5 березня 2015 року добровільно надав слідчому частину кабелю, відрізану ним від викраденого кабелю. Однак зазначену частину кабелю слідчим Свалявського РВ не було належним чином вилучено, оглянуто, не визнано речовим доказом та не приєднано до матеріалів кримінального провадження у порядку, передбаченому КПК.

Що стосується висновків судових трасологічних експертиз від 20 лютого 2015 року № 14 та від 24 лютого 2015 року № 16, то, як установив суд першої інстанції, експерти не змогли точно встановити, чи залишено сліди за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 саме черевиком, вилученим під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_1 .

Суд дослідив й інші докази, надані стороною обвинувачення: висновки експертів від 12 березня 2015 року №23/84 про вартість зварювального апарату марки «Intertool DT-4020»; від 2 березня 2015 року №15 про пошкодження навісного замка внаслідок дії стороннім предметом; від 27 лютого 2015 року №23/79 про вартість шуруповерта, перфоратора та мереживих подовжувачів; експертний висновок від 16 березня 2015 року ОМ-38 про вартість електрокабеля; акт про застосування службового собаки від 11 лютого 2015 року, згідно з яким службова собака, взявши слід, послідувала по АДРЕСА_4 та закінчила пошук біля будинку №66; протоколи огляду місця події від 11 лютого 2015 року на АДРЕСА_3 та від 18 лютого 2015 року на АДРЕСА_4 , від 11 лютого 2015 року на АДРЕСА_5 (пункт прийому металобрухту). Проте ці докази суд першої інстанції до уваги не взяв, оскільки вони хоча і є допустимими доказами, однак самі собою не підтверджують наявності чи відсутності обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши у вироку докази, надані стороною обвинувачення, дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_1 , дійсно мали місце, однак у матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вчинення злочину саме ОСОБА_1 , а інших доказів на підтвердження його винуватості стороною обвинувачення не надано, та у зв`язку з тривалим розглядом вказаного провадження на даний час всі можливості отримання будь-яких достовірних доказів вичерпано через те, що час минув. Тому суд визнав ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК та виправдав його за недоведеністю, що дане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Яллог проти Німеччини» (11 липня 2006 року), «Шабельник проти України» (19 лютого 2009 року), зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

Крім того, суд першої інстанції, керуючись ч. 3 ст. 415 КПК, узяв до уваги висновки і мотиви, з яких ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29 березня 2016 року було скасовано попередній вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_1 .

Оскільки під час судового розгляду не доведено незаконності володіння ОСОБА_1 речами, вилученими в нього під час обшуку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 100 КПК повернув йому речові докази, у тому числі шуруповерт і перфоратор, а тому відповідні доводи у скарзі прокурора є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи провадження в апеляційному порядку, дослідив матеріали кримінального провадження та ретельно проаналізував доводи в апеляційній скарзі, які аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі прокурора, надавши їм належну оцінку. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

При постановленні ухвали судом апеляційної інстанції було враховано, що прокурор наводив власну оцінку показанням потерпілих та свідків на користь винуватості обвинуваченого ОСОБА_1 , відмінну від оцінки доказів наведених судом, і замість правової аргументації застосування апеляційним судом ч. 3 ст. 404 КПК прокурор виклав свою позицію щодо винуватості ОСОБА_1 без клопотання про повторне дослідження цих доказів. За таких обставин були відсутні правові підстави для повторного допиту апеляційним судом потерпілих та свідків, оскільки їх повторне дослідження за відсутності відповідного клопотання прокурора, поданого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 404 КПК, порушувало б загальні засади кримінального провадження, передбачені п. п. 3, 15 ч. 1 ст. 7 КПК, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та викликало б певні сумніви в упередженості суду.

Така позиція апеляційного суду узгоджується з правозастосовною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 серпня 2020 року (справа № 129/4247/13-к, провадження № 51-6098 км 18) про те, що зміна апеляційним судом формулювання обвинувачення, що визнане доведеним судом першої інстанції та пов`язане з встановленням фактичних обставин кримінального провадження, може мати місце лише за результатами безпосереднього дослідження в порядку ч. 3 ст. 404 КПК доказів, на яких ґрунтуються відповідні висновки суду першої інстанції.

Як правильно зазначив в ухвалі апеляційний суд, обов`язок збору, у тому числі, і обвинувальних доказів щодо вини конкретної особи та доведення переконливості таких доказів перед судом з точки зору їх належності є завданням сторони обвинувачення. Суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, використав усі можливі правові механізми для встановлення істини у справі, дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не доведено належними, достатніми та допустимими доказами вчинення ОСОБА_9 вказаних кримінальних правопорушень.

За вказаних обставин доводи в касаційній скарзі прокурора не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для виправдання ОСОБА_1 .

Крім того у ч. 1 ст. 412 КПК зазначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Проте, посилаючись на зазначену обставину прокурор належним чином не мотивував яким чином за наявності встановлених судом фактичних обставин, з урахуванням наданої правової оцінки всім доказам у справі у їх сукупності, зазначене вплинуло чи могло вплинути на законність судового рішення.

Таким чином, даних, які б свідчили, що судом допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, або неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено. Тому з огляду на вищевказане відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених у касаційній скарзі.

Як зазначено у ч. 6 ст. 82 ЦПКУ країни вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Слід також зазначити, що як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень в межах цього кримінального провадження, за ухвалою слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 06.03.2015 року у справі № 306/557/15-к (провадження № 1-кс/306/73/15) було клопотання ст. слідчого СВ Свалявського РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області Гарапко В.В. задоволено; застосовано щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з освітою базовою загальною середньою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого - запобіжний захід особисте зобов`язання.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 такі обов`язки:

1) Прибувати до старшого слідчого СВ Свалявського РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області капітана міліції Гарапко В.В., за першою вимогою;

2) Не відлучатися із місця своєї реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

Встановлено строк дії ухвали до 04 травня 2015 року включно.

Строк дії обов`язків у подальшому слідчим суддею не продовжувався.

В межах цього кримінального провадження, за ухвалою слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.02.2015 року у справі № 306/466/15-к (провадження №1-кс/306/61/15) було надати дозвіл слідчому СВ Свалявського РВ (з обслуговування Свалявського та Воловецького районів) УМВС України в Закарпатській області старшому лейтенанту міліції Йовбак І.І. на обшук в житловому будинку та інших прилеглих до нього господарських або підсобних приміщень, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою відшукання і вилучення взуття, відбиток слідів яких характерний до виявлених на місцях подій, а також предметів злочинного діяння: перфоратора, шуруповерта та двох подовжувачів довжиною 20 та 50 метрів.

21.02.2015 року згідно вищезазначеної ухвали слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.02.2015 року у справі № 306/466/15-к (провадження №1-кс/306/61/15) було проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом також було досліджено відео фіксацію огляду місця події в житловому будинку та інших прилеглих до нього господарських або підсобних приміщень, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного 21.02.2015 року на виконання вищезазначеної ухвали слідчого судді.

Оцінка всім цим доказам була надана у вищезазначених документах судами першої, апеляційної та касаційної інстанції, які набули законної сили та носять преюдиційний характер у цій справі.

Із посиланням на всі вище перелічені обставини кримінального провадження позивач та його представник, вважають, що йому та його матері діями працівників поліції, прокуратури та суду завдано значної шкоди, через незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності, через незаконний обшук та незаконні дії вчиненні під час цього (психологічний, моральний тиск, знущання, образи, застосування сльозогіного газу, тощо), через доведення до самогубства (замах), через незабезпечення права на захист під час обшуку, через порушення презумпції невинуватості, через втручання в приватне життя позивача та його матері, через незаконне переслідування та фальсифікацію кримінальної справи.

Як стверджує позивач, через всі вищезазначені страждання починаючи з 21.02.2015 року і до прийняття 24.09.2020 р. остаточної постанови Верховним Судом, позивач дуже сильно хвилювався, нервував та переживав, у нього виникло відчуття несправедливості, меншовартості через примус, який до нього незаконно застосували правоохоронні органи держави. Сон позивача був порушений, спочатку його намагалися взяти під варту, але в кінці кінців обмежилися призначенням йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Позивач весь цей час не міг вільно могти та пересуватися за межі свого дому, оскільки був змушений відвідувати судові засіданні (не міг їх пропускати) на протязі 5 років в м. Свалява, м. Мукачево та м. Ужгороді. Позивач проживаючи в с. Неліпино за власний кошт добирався до судів та поліції. А постійні переживання негативно вплинули на здоров`я позивача, яке суттєво погіршилося. Позивач змушений був проходити медичні огляди та лікування. Приватне життя позивача зазнало суттєвих змін у зв`язку з вищенаведеним.

Враховуючи обставини справи, тяжкість висунутого обвинувачення проти позивача та порушення допущені проти нього, позивач вважає, що розмір морального відшкодування має бути вищим ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивач вважає, що перебував під слідством та судом 5 років та 7 місяців = 67 місяців. Відтак просить суд стягнути на його користь моральну та матеріальну шкоду в розмірі 5 007 600,31 грн.

На доведення факту погіршення стану здоров`я позивачем до суду надано наступні докази: виписку Закарпатської обласної клінічної лікарні імені Андрія Новака із історії хвороби від 12.08.2015 року за № 11959/842, згідно якої ОСОБА_1 має захворювання: хронічний холецистит із дискінезією жовчо-вивідних шляхів. Еритематозна гастродуоденопатія. Реактивний панкреатит. Хронічний простатит. Радикулярна кіста н/щелепи 4.1, 4.2 зуба. Хронічний геморой ІІ ст. Остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного та грудного відділів з радикулярним та астено-вегетативним синдромом. Посттравматичний стресовий розлад з психостенічним та емоційно-лабільними розладами. Двобічна хронічна приглухуватість в стадії ремісії.; виписка Закарпатської обласної клінічної лікарні імені Андрія Новака із історії хвороби від 04.11.2016 року за № 16538, згідно якої ОСОБА_1 має захворювання: ГЕРХ. Ерозивна гастропатія. Біліарна дискінезія. Реактивний панкреатит. Хронічний простатит, фаза загострення. Остеохондроз хребта з переважним ураженням шийного відділу з м`язево-тонічним компонентом та радикулярним синдромом. Генералізований тривожний розлад. Психоастенічний синдром з інсомнією. Двобічний хронічний мезотимпаніт, стадія ремісії. Симптоматичний ериттроцитоз. Геморой ІІ ст.; виписка-епікриз Свалявської райлікарні терапевтичного відділення № 2 від 29.11.2016 року за № 6683/903, згідно якого ОСОБА_1 має захворювання: ГЕРХ. Ерозивна гастропатія. Біларна дисплазія. Реактивний панкреатит. Хронічний простатит, фаза загострення. Остеохондроз хребта з переважним ураженням та радикулярним синдромом шийного відділу. Генералізований тривожний розлад. Психоастенічний синдром. Геморой ІІ ст. Симптоматичний еритроцитом. Хронічний бронхіт; виписка-епікриз Свалявської райлікарні терапевтичного відділення № 2 від 15.11.2016 року за № 7991/945, згідно якого ОСОБА_1 має захворювання: хронічний ентероколіт стадії загострення. Хронічний гастродуоденіт з підвищеною к/утворюючою функцією в стані загострення. Д.Г.Р. ерозивна гастропатія. Хронічний панкреатит. Генералізований емоційно-лабільний розлад; протокол езофагогастродуоденоскопії від 06.04.2020 року Свалявської районної поліклініки з діагнозом: еристематозна гастродуоденопатія; епікриз з історії хвороби № 6724/975 від 15.11.2017 року терапевтичного відділення № 2 без дати та підпису, який не приймається судом як належним та допустимий доказ, оскільки не містить обов`язкових реквізитів; огляд лікаря невропатолога від 16.07.2019 року за висновком якого встановлені соматоформні розлади ВНС з синдромом подразненого товстого кишківника та астено тривожним синдромом; виписка із протоколу ЛКК КПП «Свалявська районна лікарня» № 46/1669 від 15.04.2020 року згідно якого встановлені діагнози: Хронічсний гастродуоденіт в стадії загострення. Дуоденогастрологічний рефлекс. Реактивний панкреатит. Поодинокі дивертикули кишки. Дисбактеріоз кишківника.; висновок УЗД від 28.09.2020 року; протокол УЗД від 12.04.2021 року з діагнозом: хронічного холециститу та панкреатиту; висновок УЗД від 01.06.2021 року; висновок ендоскопії від 02.05.2017 року; висновок УЗД від 06.04.2020 року; висновок УЗД від 02.05.2018 року; висновок функціонального обстеження від 07.09.2021 року.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з держави моральної та матеріальної шкоди, заподіяної діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, які протягом тривалого часу здійснювали його кримінальне переслідування за тяжкий злочин.

Як зазначив Верховний Суд у п. 43, 44 постанови від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Як зазначено у ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак судом не приймаються до уваги доводи третього відповідача у цій справі щодо його неналежності, позивачем був правильно визначений склад учасників у цій справі.

В обґрунтування позову позивач посилається на статтю 56 Конституції України, статті 1166, 1167, 1176 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1176 ЦК України регламентує відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а саме встановлює, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі за текстом Закон) передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ст. 2 цього ж Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає зокрема у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Тобто вищезазначена стаття містить вичерпний перелік випадків, у яких у позивача виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Згідно ч. 1, 5, 6 статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Стаття 12 Закону встановлює, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно статті 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому, як роз`яснено у п. 9 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У пунктах 1,1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту проявлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження № 14- 298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011 - Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року).

Відповідно до пунктів 35, 38 Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників - Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивачам не підтверджено заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 5 000 000,00 грн., належними та допустимими доказами у розумінні ЦПК України, якими зокрема можуть бути: висновок експерта психолога та/або судово медичної експертизи, які б достовірно встановили глибину та інтенсивність його моральних страждань, а також той факт, що наявні у нього захворювання прямо пов`язані із перебуванням його під слідством та судом, виникли саме під час кримінального переслідування у цьому кримінальному провадженні, або загострилися внаслідок такого переслідування.

З урахуванням встановлених судом обставин та вищезазначених вимог законодавства, враховуючи вимоги розумності та справедливості, характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач через всі порушення вимог діючого законодавства допущені органами досудового розслідування та прокуратури під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 0000104 від 11.02.2015 року, беручи до уваги тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, погіршення стану здоров`я і інші негативні наслідки, які пов`язані із необхідністю докласти додаткових зусиль для відновлення та організації життя та здоров`я, з урахуванням Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», яким розмір мінімальної плати встановлено у 6 500,00 грн. і оскільки ОСОБА_1 перебував під карним переслідуванням з 11.02.2015 року по 11.02.2020 року (день набрання законної сили виправдовувальним вироком суду), тобто 60 місяців (5 повних років), відтак підлягає стягненню моральна шкода у розмірі (60 * 6 500,00 грн.) 390 000,00 грн.

На підтвердження завданої матеріальної шкоди позивачем суду надані фіскальні чеки: від 12.04.2021 року на суму 641,40 грн.; від 28.04.2020 року на суму 470,00 грн.; від 08.10.2018 року на суму 250,31 грн.; від 19.05.2021 року на суму 213,70 грн.; від 12.04.2021 року на суму 78,50 грн.; без дати на суму 118,00 грн.; від 02.05.2020 року на суму 61,00 грн.; від 04.07.2021 року на суму 103,80 грн.; без дати на суму 153,40 грн.; від 12.05.2021 року на суму 166,00 грн.; від 20.07.2021 року на суму 178,00 грн.; від 28.04.2021 року на суму 48,35 грн.; від 08.04.2021 року на суму 9,09 грн.; від 08.04.2021 року на суму 60,70 грн.; від 08.04.2021 року на суму 99,00 грн.; від 25.07.2021 року на суму 95,30 грн.; від 28.04.2020 року на суму 99,00 грн.; від 25.07.2021 року на суму 95,30 грн.; від 28.04.2021 року на суму 42,00 грн.; від 11.10.2020 року на суму 222,59 грн.; від 20.09.2018 року на суму 170,66 грн.; без дати на суму 1638,10 грн.; від 09.12.2020 року на суму 46,61 грн.; від 26.04.2021 року на суму 22,20 грн.; від 102.05.2020 року на суму 37,34 грн.; від 31.10.2020 року на суму 238,50 грн.; від 10.04.2020 року на суму 13,62 грн.; від 31.12.2020 року на суму 66,00 грн.; від 02.10.2020 року на суму 243,45 грн.; від 23.12.2020 року на суму 175,79 грн.; від 14.10.2020 року на суму 94,00 грн.; від 14.01.2021 року на суму 65,30 грн.; від 14.01.2021 року на суму 21,90 грн.; від 09.04.2020 року на суму 91,50 грн.; від 01.12.2020 року на суму 723,90 грн.; від 08.04.2021 року на суму 139,00 грн.; від 27.01.2021 року на суму 98,50 грн.; від 12.03.2021 року на суму 118,00 грн.; та від 31.12.2020 року на суму 34,70 грн.

Однак, переважна більшість із наданих суду фіскальних чеків не вкладається у час події перебування позивача ОСОБА_1 під карним переслідуванням у період з 11.02.2015 року по 11.02.2020 року. Позивачем також не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження причинно наслідкового зв`язку між карним переслідуванням та переліком захворювань, які були у нього виявлені та продовження їх лікування після спливу періоду карного переслідування, призначення позивачеві ліків зазначених у фіскальних чеках саме лікарем та дотримання цих призначень, відтак вимоги щодо стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у сумі 7 600,31 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у цій справі судом не проводиться, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку, а їх стягнення у такому випадку з відповідача на користь держави не передбачена ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 76-89, 141, 258 - 261, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву позивача ОСОБА_1 до першого відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, другого відповідача Закарпатської обласної прокуратури, третього відповідача Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 390 000,00 грн. (триста дев`яносто тисяч гривень 00 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Повернути за приналежністю Мукачівському міськрайонному суду Закарпатської області (89600, м. Мукачево, вул. Л.Толстого, 13 (корпус №1); вул. К.Беляєва, 8 (корпус №2)) матеріали справи № 306/2629/17 у 3 томах: том 1 на 215 аркушах; том 2 на 244 аркушах; том 3 на 199 аркушах.

Повернути за приналежністю Свалявському районному суду Закарпатської області (89300, м. Свалява, вул. Духновича, 2) матеріали справи: № 306/915/15-к у 3 томах: том 1 на 44 аркушах, том 2 на 247 аркушах, том 3 на 151 аркуші; № 306/1351/17 у 1 томі на 152 аркушах; № 306/1134/16-к у 1 томі на 140 аркушах.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення буде виготовлений 07.06.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова