Справа № 226/3467/21

Справа №2/226/82/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Клепка Л.І.,

секретарів Новикової К.В., Морочко О.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина та на її утримання як особи, що здійснює догляд за повнолітнім непрацездатним сином, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2021 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина з інвалідністю 2 групи та на своє утримання у зв`язку зі здійсненням за ним догляду. В обґрунтування вимог зазначила, що вона та відповідач мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого рішенням Димитровського міського суду від 06.09.2019 визнано недієздатним, а її призначено його опікуном. Рішенням МСЕК №848249 від 31.03.2021 сину встановлено 2 групу інвалідності з дитинства, безстроково. Син проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні, так як відповідач, шлюб з яким було розірвано 13.12.2005 року, матеріальної допомоги їй на утримання сина в добровільному порядку не надає. Вказуючи на те, що розмір отримуваної сином пенсії з інвалідності не може забезпечити його потреб на лікування, оздоровлення та належне харчування, а відповідач фінансово спроможний надавати йому матеріальну допомогу, так як отримує пенсію в розмірі 18000грн., має депозитний та валютний рахунки у Приватбанку, позивачка просить суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина в розмірі ј частини доходу відповідача. Та, крім цього, зазначаючи, що сама вона в силу віку також є особою пенсійного віку, отримує пенсію в розмірі 2200 грн., яка є недостатньою для її належного матеріального забезпечення, позивачка просить суд відповідно до ст.88 Сімейного Кодексу стягнути з відповідача і на її користь як особи, яка опікується повнолітнім сином з інвалідністю, аліменти на своє утримання в розмірі ј частини усіх доходів відповідача.

Згідно відзиву відповідача на позовну заяву, в інтересах якого діє адвокат Філюк С.М., позовні вимоги ним визнаються частково. Не заперечуючи проти сплати аліментів на утримання непрацездатного повнолітнього сина, відповідач вважає, що розмір аліментів, визначений позивачкою в розмірі ј частини його доходу, є завеликим, так як він також є непрацездатною особою пенсійного віку. До того ж, і він, і його теперішня дружина ОСОБА_4 , з якою він перебуває у зареєстрованому шлюбі, мають інвалідність 2 групи у зв`язку з тяжкими захворюваннями, що для підтримки своєї життєдіяльності вимагає від них дороговартісного лікування, на що витрачається більша частина їх доходу. Крім цього, з 2014 року вони з дружиною є внутрішньо переміщеними особами, оскільки змушені були переміститися зі свого постійного місця проживання міста Димитрова Донецької області (в теперішній час м.Мирноград) до Волинської області, де власного житла не мають і переважно проживають у найманому будинку. З огляду на зазначені обставини вважає, що розумним розміром аліментів було б стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб. Вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на її утримання в розмірі ј частини його доходу не визнає повністю. Зазначає, що відповідно до ст.6 Сімейного Кодексу та ст.1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» правовий статус дитини з інвалідністю має особа до досягнення нею повноліття, а їх спільний з відповідачкою син є вже повнолітнім і в розумінні вимог закону не може мати статусу дитини, що не надає позивачці права, передбаченого ст.88 СК України, на її матеріальне утримання. У зв`язку з цим просить суд у задоволенні вимог позивачки про стягнення з нього аліментів на її утримання в розмірі ј частини його доходу відмовити повністю.

Надавши оцінку спірним правовідносинам та наявним у справі доказам, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до статті 59 Цивільного процесуального кодексу України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб у суді захищають їхні батьки, усиновителі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Статтею 198 Сімейного Кодексу України визначено,що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

За правилами ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як слідує із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Шлюб між сторонами розірвано 13.12.2005 року (а.с.10).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 06.06.2019 року ОСОБА_3 визнано недієздатним та призначено опікуном його матір позивачку ОСОБА_1 (а.с. 35-36 ).

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААБ №848249 від 31.03.2021, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має 2 групу інвалідності за загальним захворюванням, встановлену йому безстроково. Причина інвалідності з дитинства до 18 років. Відповідно до висновку про умови та характер праці, зазначеного в довідці, ОСОБА_3 показана праця в спеціально створених умовах на період ремісії (а.с.8).

ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії по інвалідності, розмір якої визначено прожитковим мінімумом для осіб, втративших працездатність, який в 2021 році з січня по червень становив 1769 грн., з липня по листопад 1854 грн., у грудні 1934 грн. У 2022 році в січні червні 2022 прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, становить 1934грн., в липні листопаді 2022 1854 грн., у грудні 1934грн.

Згідно довідки з місця проживання, ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.02.2009 року. Розмір її пенсії станом на листопад 2021 року становить 2200 грн. (а.с.9).

Згідно інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, отриманої судом за клопотанням позивача про витребування доказів про матеріальне забезпечення відповідача у зв`язку з розглядом справи, розмір пенсії відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , становить 19340,00 грн. (а.с. 57).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Старовижівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, що перемістилася з АДРЕСА_2 (а.с. 42).

Відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.07.2006 (а.с. 44).

Відповідно до довідок МСЕК і відповідач, і його дружина є особами з інвалідністю 2 групи, встановленої обом безстроково (а.с.42зв.,43зв). Згідно доданих відповідачем до відзиву епікризів, його дружина ОСОБА_4 страждає на тяжкий недуг та проходить медичні обстеження та лікування (а.с.43). Інформації про джерело свого доходу та доходу сім`ї відповідачем до відзиву не додано.

Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги, що викликається неможливістю самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.

Як встановлено судом, розмір пенсії з інвалідності ОСОБА_3 встановлено на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, що є об`єктивно недостатнім для забезпечення йому належних умов його життєдіяльності та лікування. Розмір пенсії його батька ОСОБА_2 становить 19340,00 грн., що станом на час розгляду справи в десять разів перевищує розмір пенсії сина та надає суду підстави для висновку про матеріальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на його утримання, оскільки він потребує допомоги.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання непрацездатного повнолітнього сина, суд враховує як стан його здоров`я, так і стан здоров`я платника аліментів, його вік, наявність у нього хворої непрацездатної дружини, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, вимушене переміщення відповідача під час АТО з однієї територіальної одиниці в іншу. Беручи до уваги зазначені обставини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки, як опікуна повнолітнього сина, аліменти на його отримання в розмірі 1/6 частини доходу відповідача, що складатиме 3223 грн. Такий розмір утримання відповідатиме інтересам повнолітнього сина та не є надмірним для відповідача. Витрат на лікування, оренду житла та інше відповідачем суду не доведено, як і не доведено позивачкою наявність у відповідача іншого, окрім його пенсії, доходу. Тому доводи позивачки про наявність у відповідача депозитного і валютного рахунку та його здатність сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі ј частини свого доходу суд вважає неспроможними.

Доводи представника відповідача, викладені у відзиві щодо достатності розміру аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб, щомісячно, суд також вважає непереконливими, так як такий розмір аліментів буде меншим аніж 1/6 частина доходу відповідача і не захистить в достатній мірі інтересів його повнолітнього непрацездатного сина. До того ж, відповідно до ст.192 Сімейного Кодексу в разі виникнення об`єктивних підстав (зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках) сторони не позбавлені права ставити питання про зміну розміру аліментів.

Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача аліментів в розмірі ј частини на своє утримання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання матері повнолітньої дитини з інвалідністю, позивачка обґрунтовувала його тим, що відповідно до ст.88 СК України, якщо один із подружжя проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Частиною 1 статті 88 Сімейного Кодексу визначено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що стягнення такого виду аліментів можливе за умови проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею. Тобто, законодавцем акцентується увага на правовий статус дитини.

Згідно статті 6 Сімейного Кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

В даному випадку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча і має інвалідність, але правового статусу дитини, визначеного статтею 6 Сімейного Кодексу, як і дитини з інвалідністю, як це визначається Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», не має. Тому суд погоджується з думкою представника відповідача про те, що положення ст.88 Сімейного Кодексу України в цьому випадку застосуванню не підлягають. Отже, законних підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки суд не вбачає.

Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд з врахуванням того, що як позивачка, так і відповідач відповідно до Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені, вважає за необхідне компенсувати ці витрати за рахунок держави.

Керуючись ст.2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини з інвалідністю та матері дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце постійного проживання: АДРЕСА_2 , місце тимчасове проживання: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), починаючи з 22 листопада 2021 року та протягом всього часу проживання ОСОБА_1 з непрацездатним повнолітнім сином і опікування ним.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.І.Клепка