Номер провадження: 22-ц/813/3350/22
Номер справи місцевого суду: 495/1419/16-ц
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

31.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Колеснікова Г.Я., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 , в особі піклувальника ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2019 року позов ОСОБА_4 в особі піклувальника ОСОБА_5 задоволений.

Витребувано у ОСОБА_3 майно, яке належить ОСОБА_4 на праві власності, згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.1996 року, а саме: 6/100 частин в домоволодінні АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку літ. «А» 1-4 глинобит. житловою площею 45,1 кв.м., загальною площею 62,5 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», убиральні силікат. літ. «Д», сараю літ «Є», споруд № 4-6,1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 6/100 частин в домоволодінні АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку літ. «А» 1-4 глинобит. житловою площею 45,1 кв.м., загальною площею 62,5 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», убиральні сілікат літ. «Д», сараю літ «Є», споруд № 4-6,1.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.02.2019 року в частині визнання права власності скасовано, та в цій частині прийнято нову постанову.

Позов ОСОБА_4 , в особі піклувальника ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності залишено без задоволення.

В решті рішення залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , особа, яка не була залучена до участі у справі, однак вважає, що оскаржуваними рішеннями суду порушені його права, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2019 року, скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 24 червня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про витребування 6/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , в іншій частині постанову залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, з тих підстав, що в основу ухвалених двома інстанціями рішень покладено правовий висновок Верховного Суду України від 25.04.2012 року, в якому зазначено, що якщо рішення суду про визнання права власності, на підставі якого частина спірного майна була вилучена з володіння позивача, в подальшому судом було скасовано, слід вважати, що воно вибуло з володіння власника поза його волі і він має право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України.

Посилаючись на те, що ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу №461/12525/15-ц, а підставою для передачі справи була необхідність відступлення від висновку Верховного Суду України.

Оскільки, у цивільній справі №495/1419/16-ц, яка переглядається за апеляційною скаргою ОСОБА_1 виникли подібні правовідносини, заявники у відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України просили зупинити апеляційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №461/12525/15-ц.

В судове засідання призначене на 31 січня 2022 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи сповіщені належним чином (а.с. 8, 12-14 т. 3).

До суду від ОСОБА_6 , представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 30-32 т. 3).

Перевіривши матеріали справи, клопотання про зупинення провадження, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання, з наступних підстав.

Відповідно до п.10. ч.1 ст.252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

В клопотанні заявники посилаються на ту обставину, що ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу №461/12525/15-ц, з необхідність відступлення від висновку Верховного Суду України, в якої виникли подібні правовідносини зі справою №495/1419/16-ц, яка переглядається за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Однак зі справи, на яку посилаються заявники, вбачається, що правовідносини у вказаній справі виникли з приводу можливості витребування майна від добросовісного набувача відповідно до статті 388 ЦК України, яка належить лише власнику такого майна. На час звернення позивача до суду з цим позовом Львівська міська рада не була власником спірної квартири, тому вимоги про витребування майна задоволенню не підлягають.

За таких підстав колегія суддів приходить висновку про те, що правовідносини не є подібними із правовідносинами у справі № 495/1419/16-ц.

Колегія суддів наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) визначається з урахуванням обставин кожної справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки зазначені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду не є подібними правовідносинами у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2021 року відмовлено у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 червня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 222, 252, 381, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Г.Я. Колесніков

______________________________________О.М. Таварткіладзе