Провадження № 2/521/1111/22
26 травня 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Роїк Д.Я.,
за участю секретаря судового засідання Коновалової К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
У листопаді 2021 року позивач звернувся до Малиновського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 24 000 євро заборгованості та 3 % річних. В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що 25.03.2020 року він надав відповідачу 24 000 євро, що підтверджується договором позики, який було оформлено борговою розпискою, складеною позичальником власноручно російською мовою відповідно до якої сума заборгованості складається з наступних позицій (мовою оригіналу): 10 000 (десять тысяч) евро потребительский кредит, подлежит возврату до 01.06.2020 року; 7 000 (семь тысяч) евро - в случае отказа в получении двух лицензий (за вычетом государственных пошлин), подлежит возврату в срок до 3 (трёх) месяцев, после получения такого отказа; 7 000 (семь тысяч) евро - инвестиционный кредит, выданный в оборотные средства фирме "Травелсим БГ "ЕООД", в срок до 31.12.2020. Разом з тим, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а проведені між ними розмови не призвели до врегулювання спору в позасудовому порядку. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 24 000 євро заборгованості та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
26.11.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
16.02.2022 року ухвалою суду (протокольною) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
26.05.2022 року в судове засідання з`явився представник позивача адвокат Ткаченко Б.Р. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Також надав суду для огляду оригінал боргової розписки від 25.03.2020року.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, при чини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, будь-яких клопотань до суду не поступало.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 р. у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що за договором позики, який було оформлено 25.03.2020 року борговою розпискою, складеною позичальником власноручно, ОСОБА_2 зобов`язався повернути заборгованість в сумі 24 000 євро ОСОБА_1 , що складається з трьох позицій (мовою оригіналу):
1. 10 000 (десять тысяч) евро потребительский кредит, подлежит возврату до 01.06.2020 року;
2. 7 000 (семь тысяч) евро - в случае отказа в получении двух лицензий (за вычетом государственных пошлин), подлежит возврату в срок до 3 (трёх) месяцев, после получения такого отказа;
3. 7 000 (семь тысяч) евро - инвестиционный кредит, выданный в оборотные средства фирме "Травелсим БГ "ЕООД", в срок до 31.12.2020.
У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Згідно ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Д оговір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово "позика", адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах наведений Верховним Судом у постанові від 05.09.2018 у справі № 756/8630/14-ц.
Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відтак за договором позики, який було оформлено борговою розпискою від 25.03.2020 року ОСОБА_2 зобов`язався повернути заборгованість в сумі 24 000 євро, що складається з трьох позицій (мовою оригіналу):
1. 10 000 (десять тысяч) евро потребительский кредит, подлежит возврату до 01.06.2020 року;
2. 7 000 (семь тысяч) евро - в случае отказа в получении двух лицензий (за вычетом государственных пошлин), подлежит возврату в срок до 3 (трёх) месяцев, после получения такого отказа;
3. 7 000 (семь тысяч) евро - инвестиционный кредит, выданный в оборотные средства фирме "Травелсим БГ "ЕООД", в срок до 31.12.2020.
При цьому щодо першої позиції на суму 10 000 євро і третьої позиції на суму 7 000 євро у даній розписці зазначено конкретний строк повернення позики, тобто "до 01.06.2020 року" і "до 31.12.2020" відповідно.
Водночас по другій позиції на суму 7 000 євро у цій борговій розписці замість строку повернення позики визначено певні умови за яких дана позика має бути повернута. Утім матеріали справи не містять належних і достатніх доказів, які дають змогу дійти висновку про настання такого строку або виконання таких умов.
Отже суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості в сумі 7 000 євро по другій позиції боргової розписки від 25.03.2020 року з ОСОБА_2 , тому зверення з вказаними вимогами на момент розгляду справи є передчасними.
Таким чином доводи позивача про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у загальній сумі 17 000 євро на певний строк знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідач у встановлені в борговій розписці строки (по першій і третій позиціях) виконав свої грошові зобов`язання, матеріали справи не містять.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 справа № 373/2054/16-ц зазначено, що відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Відтак, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 17 000 євро знайшли своє підтвердження, оскільки ґрунтуються на наявних в матеріалах справи достатніх та допустимих доказах, а також з огляду на відсутність доказів повернення відповідачем отриманих ним коштів позивачу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначена сума заборгованості за договором позики оформленим борговою розпискою від 25.03.2020 року.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦПК України).
Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц зазначила, що при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми боргу, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення судового рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Таким чином, відповідно до умов даної боргової розписки загальна сума 3% річних складає 887,67 євро, адже сума 3 % річних від 10 000 євро становить 594,25 євро (10 000 ? 723 ? 3 : 100 : 365), а сума 3% річних від 7 000 євро становить - 293,42 євро (7 000 ? 510 ? 3 : 100 : 365).
Згідно зі ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір покладається на відповідача в розмірі 5 096, 30 грн. (17 000 євро ? 100 : 24 000 євро = 70,83% ; 7 195, 11 грн. ? 70,83 : 100).
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 25.03.2020 року та 3 % річних - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянинаУкраїни НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 5 096 ( п`ять тисяч дев`яносто шість ) гривень 30 копійок витрат по сплаті судового збору.
В задоволенні інших позховних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається через Малиновський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду або безпосередньо до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Суддя Д.Я. Роїк

26.05.22