Справа № 453/1478/21
№ провадження 2/453/129/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року Сколівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Ясінського Ю.Є.

секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення,-

в с т а н о в и в :

21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Ясінського Ю.Є. від 15 листопада 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами позовного провадження, з визначенням дати підготовчого засідання.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 01 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, з визначенням дати судового засідання.

Розгляд справи відбувся 07 червня 2022 року.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрований в даному будинку з 21 січня 1994 року. 18 вересня 1999 року вони одружились. Одруження з відповідачем виявилось невдалим у зв`язку з чим 03 грудня 2020 року Сколівським районним судом шлюб між ними розірвано. Однак, ще до розлучення, в листопаді 2019 року, відповідач забрав свої речі, покинув житло де був зареєстрований та переїхав жити до свого батьківського будинку в АДРЕСА_1 . Таким чином з листопада 2019 року відповідач за місцем реєстрації не проживав і дня, жодного разу не з`являвся у будинку і всі обов`язки, що випливають з утримання домогосподарства покладені тільки на позивача, оскільки відповідач не несе жодних витрат по утриманню будинку в якому зареєстрований, та не цікавиться ним, в будинку немає речей щоб йому належали.

Внаслідок зазначених обставин, позивач зазначає, що вищевказані факти порушують її права, як власника житлового будинку, та просить суд задовільнити її позовні вимоги.

До початку судового засідання позивач ОСОБА_1 подала заяву (вх.№2458 від 07.06.2022 року) про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Крім цього просить долучити до матеріалів справи Акт обстеження матеріального стану заявника.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про дату та час проведення судового засідання, в таке не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно норм частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23 грудня 2013 року державним нотаріусом Костур У.Т., спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна гр. ОСОБА_3 , 1947 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка - гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з житлового будинку, двох житлових кімнат, розміром житлової площі 29,0 кв.м. та однієї кухні, загальною площею 83,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено та стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого 23 грудня 2013 року Стрийською державною нотаріальною конторою за №15179883, позивачка ОСОБА_4 являється власницею нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 32029, виданої 19 жовтня 2021 року Славською селищною радою Стрийського району Львівської області, вбачається, що окрім позивача, в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 - колишній чоловік, однак в даному будинку не проживає, ОСОБА_6 - дочка, ОСОБА_7 , - дочка, ОСОБА_8 - син, ОСОБА_9 , - син, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_10 - сестра, ОСОБА_11 - брат.

Згідно Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2020 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. Прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_4 замінити на дівоче прізвище « ОСОБА_4 ».

Згідно актів обстеження, складених 03 лютого 2022 року, 28 березня 2022 року та 06 червня 2022 року старостою села Тухля, Стрийського району Львівської області - ОСОБА_13 , вбачається, що ОСОБА_1 не працює, інвалід III-ої групи, проживає з 3-ма синами. З колишнім чоловіком, ОСОБА_2 не проживають разом з листопада 2019 року, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов`язані, витрат по утриманні будинку і прибуткової території не несе. З питань фактичного не проживання у вказаному будинку, чи чинення йому перешкод у проживанні у вказаному будинку ОСОБА_2 в Славську ОТГ Стрийського району Львівської області не звертався.

Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, дійшов висновку про те, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають, окрім дружини власника, дітей і батьків також інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом, передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Інших підстав для втрати членом сім`ї власника житла права користування житлом ЦК України не визначає.

У постанові Верховного суду від 20.12.2018 року по справі № 501/957/15-ц, провадження № 61-34021св18 зазначено, що під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності та поважність причин такої відсутності. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається і право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (постанова ВС від 25.07.2018 року №638/13030/13-ц).

Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено, що відповідач тривалий час не проживає в спірному будинку, не веде нарівні з позивачем як власником будинку спільне господарство, не несе жодних витрат по утриманню помешкання у якому зареєстрований, та не цікавиться ним, в будинку немає речей щоб йому належали.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд має звернути особливу увагу процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», зазначене вище, п. 60). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 9 жовтня 2007 р. у справі «Станкова проти Словаччини» (Stankova v. Slovakia), заява № 7205/02, пункти 60-63; зазначене вище рішення в справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», п. 50; рішення від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії» (Aosia v. Croatia), заява № 28261/06, пункти 21-23; та рішення від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії» (Paulia v. Croatia), заява № 3572/06, пункти 42-45). Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [ВП], заява №33202/96, п. 110, ECHR 2000-1).

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Окрім того, з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 908 грн. по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - не відомі).

Суддя Сколівського районного суду Ю.Є. Ясінський

Львівської області