Справа № 346/1288/22
Провадження № 22-ц/4808/726/22
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Отинійської селищної ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки та піклування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Махно Н.В. 27 квітня 2022 року у м. Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Отинійської селищної ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки та піклування (а.с.1-7).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2022 року заяву повернуто заявнику (а.с.47).

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що ухвалою суду від 13.04.2022 року його позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. На виконання зазначеної ухвали, в межах встановленого строку, ним подано уточнену позовну заяву, якою усунуто недоліки, зазначені в ухвалі, а саме: надано характеристики на дітей із закладу освіти - Отинійської селищної ради, та зазначено вірну назву третьої особи. Крім того, повторно подано клопотання про звільнення від сплати судового збору з відповідним обґрунтуванням та посиланням на належні докази і зазначено про неможливість на етапі подання позовної заяви надати відповідні докази.

На думку апелянта, судом необґрунтовано відмовлено йому у звільненні від сплати судового збору. Сума судового збору, що підлягала сплаті за подання позовної заяви, за кожну вимогу складає 992,40 грн, оскільки заявлено дві немайнові вимоги, то до сплати підлягало 1984,80 грн. Ним до позовної заяви долучено довідку про доходи (відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 07.04.2022), довідку про склад сім`ї, які у своїй сукупності є належними доказами тяжкого майнового стану, наявності багатодітної родини на його утриманні, що унеможливлює сплату судового збору. Суд не дослідив обставин, зазначених ним, а формально послався на арифметичні помилки в розрахунках позивача.

Крім того, без належної оцінки суду залишилось і його повторне клопотання про звільнення від сплати судового збору, викладене в уточнених позовних вимогах з правильним розрахунком та аргументованим обґрунтуванням підстав для такого звільнення. При цьому суд не зазначив мотивів відхилення його аргументів в оскаржуваній ухвалі.

Вказує, що відповідно до ст.175 ЦПК України, на стадії пред`явлення позовної заяви, вирішення питання про наявність/відсутність підстав для відкриття провадження у справі, суд перевіряє передумови права на пред`явлення позову особи та дотримання порядку її подання, однак не вправі уточнювати, пропонувати позивачу надати докази, які на думку суду повинні відповідати за позовом.

Також зазначає, що правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача) і не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху. При цьому питання залучення до участі у справі третіх осіб вирішує саме суд.

Щодо необґрунтованої вимоги надати висновок органу опіки та піклування, то судом невірно розтлумачено норму матеріального права, оскільки ч.5 статті 19 СК України передбачає обов`язок саме органу опіки та піклування надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. При цьому звертає увагу суду на те, що хоча він звернувся з відповідною заявою до третьої особи стосовно встановлення опіки, на момент подання позову остання неправомірно відмовляється надавати йому будь-які відомості, одержані в результаті обстеження умов проживання дітей та житла опікуна, а також інших документів, які стосуються справи.

Просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.51-54).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що, відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися сторони, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому суд розглянув справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з положень статті 185 ЦПК України, встановивши, що заявником не усунуто визначені в ухвалі суду від 13.04.2022 року недоліки поданої заяви, повернув позовну заяву.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Встановлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2022 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 , надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Роз`яснено позивачу, що в разі, якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві (а.с.29-31).

За змістом вказаної ухвали, позовна заява ОСОБА_1 подана з порушенням вимог, викладених у статтях 175-177 ЦПК України, зокрема: не містить повного найменування третьої особи; у змісті позовної заяви невірно зазначено дату народження дитини, яка суперечить інформації, яка міститься у свідоцтві про народження, долученому до позовної заяви; у позовній заяві зазначено про сина ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, однак жодних доказів перебування на військовій службі за контрактом вказаної позивачем особи до позовної заяви не додано. Також долучено характеристики дітей, найменування яких не відповідає дійсності, та не долучено до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору в порядку та розмірах, встановлених ЗУ «Про судовий збір».

27.04.2022 року ОСОБА_1 подано заяву про виконання ухвали суду, в якій усунув недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, та знову просить звільнити його від сплати судового збору (а.с.35-45).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2022 року заяву повернуто заявнику (а.с.47).

Відповідно до частини 1 ст.4,ч.1 статті 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до норм чинного цивільно-процесуального законодавства, позовна заява подається до суду в письмовій формі і повинна відповідати вимогам ст.ст. 175 і 177 ЦПК України щодо змісту, сплати судового збору та доданих документів.

Так, вичерпний перелік вимог щодо змісту позовної заяви, подання її копій і додатків, міститься у ст. ст. 175 і 177 ЦПК України.

Згідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Перелік осіб, що звільняються від сплати судового збору, та категорії справ, у яких судовий збір можна не сплачувати, встановлюються, зокрема, Законом України «Про судовий збір».

За змістом статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

За загальним правилом та вимогами цивільного процесуального законодавства усі клопотання учасників справи повинні бути розглянуті судом.

ОСОБА_1 , виконуючи вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання заяви про усунення недоліків, подав необхідні, на його думку, докази разом із заявою про виправлення недоліків, а саме: характеристики на дітей із закладу освіти - Отинійської селищної ради, та зазначено вірну назву третьої особи. Крім того, повторно подано клопотання про звільнення від сплати судового збору з відповідним обґрунтуванням та посиланням на належні докази і зазначено про неможливість на етапі подання позовної заяви надати відповідні докази.

Однак суд, визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 на підставі ст.185 ЦПК України, виходив з того, що позивачем не виконані вимоги, викладені в ухвалі суду від 13 квітня 2022 року про залишення позовної заяви без руху, не розглянувши по суті клопотання про звільнення від сплати судового збору (зокрема, не зазначив у резолютивній частині ухвал про відхилення або задоволення такого клопотання).

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції не врахував, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Пунктом 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, у статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. UnitedKingdom)).

Право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути практичним та ефективним. Просте існування права доступу в законі не є достатнім. Наприклад, воно може бути порушене такими чинниками: існуванням процесуальних перепон, які заважають або зменшують можливості звернення до суду (занадто суворе тлумачення національними судами процесуальної норми (надмірний формалізм), що може позбавити заявників права доступу до суду (PerezdeRadaCavanilles проти Іспанії», № 2809095, рішення від 28 жовтня 1998 року).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Право особи на доступ до правосуддя гарантовано статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод.

Реалізацію права на доступ до правосуддя повинні забезпечувати, зокрема і судові органи.

Стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. рішення від 4 грудня 1995 року «Беллет проти Франції»).

В ухвалі від 27 квітня 2022 року суд не зазначив, яких саме документів не додано заявником, не прийняв до уваги, що заявник посилався на важке матеріальне становище, у зв`язку з чим не мав фінансової можливості сплатити судовий збір, а як доказ долучив довідки з відповідних установ про його доходи у 2021 році, повернув позовну заяву із формальних міркувань, порушивши конвенційне право на доступ до правосуддя.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_3 від сплати судового збору, суд не надав належної оцінки майновому стану заявника.

Враховуючи майновий стан заявника, суд мав право відповідно до ст. 136 ЦПК України, відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення, роз`яснивши позивачу вказану норму Закону, а не позбавляти останнього доступу до суду.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2022 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 11 серпня 2022 року.