ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/898/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Шаповалової К.В.

за участі

секретаря судових засідань Омелянчук О.П.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування і збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ПАТ "НАСК "ОРАНТА", ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування і збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 30 грудня 2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода. Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва винним у даній ДТП було визнано ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем "Mitsubishi Outlander" д.н.з. НОМЕР_1 скоїв зіткнення з автомобілем "Skoda Octavia" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_3 , а той внаслідок руху по інерції здійснив зіткнення із автомобілем "Seat Altea" д.н.з. НОМЕР_3 . Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у ПАТ "НАСК "ОРАНТА", дана страхова компанія здійснила сплату страхового відшкодування у розмірі 37 570,88 грн. Однак відповідно до звіту №1587 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Skoda Octavia" д.н.з. НОМЕР_2 становить 71 195, 13 грн., а тому позивач просить стягнути з відповідача-1 різницю, що підлягає відшкодуванню, а саме - 32 124,15 грн. Враховуючи, що відповідно до вищезазначеного звіту вартість відновлюваного ремонту вказаного автомобіля становить 140 483, 05 грн., позивач просить стягнути з відповідача-2 різницю між фактичним розміром шкоди і належною страховою виплатою у сумі 69 287, 92 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача-2 суму франшизи у розмірі 1 500 грн., витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 2 400 грн та моральну шкоду у розмірі 8 000 грн. Загалом ціна позову становить 113 312, 07 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 жовтня 2021 року цивільну справу № 753/21078/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 21 жовтня 2021 року.

02 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача-2.

Ухвалою суду від 4 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд на 12 січня 2022 року.

25 листопада 2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив заявлену до нього суму відшкодування збитків та моральної шкоди, вказав, що не був присутній під час огляду автомобіля позивача, не міг надавати свої зауваження, не погодився з висновком, в якому зазначено вартість ремонтних робіт пошкодженого автомобіля.

30 листопада 2021 року від ПАТ НАСК «ОРАНТА» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 18 листопада 2021 року страхова компанія виплатила позивачу у відшкодування шкоди суму в розмірі 32124,15 грн. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, подали заяву на зменшення витрат на правову допомогу.

2 грудня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому зазначено, що відповідач у відзиві не вказав конкретних недоліків акту огляду транспортного засобу від 13 січня 2021 року, не зазначив належних заперечень чому звіт від 16 березня 2021 року, яким визначено, зокрема розмір матеріального збитку позивачу, є неналежним доказом, не надав спростування зазначених у позовній заяві сум до стягнення.

Крім того 2 грудня 2021 року від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі відносно відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» у зв`язку з відсутністю предмету спору.

У судовому засіданні 12 січня 2022 року з`явився представник позивача та відповідач ОСОБА_2 .

Представник позивач надав пояснення, відповідно до яких підтримав доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, а також підтримав заяву про закриття провадження у справі відносно відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА».

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, вказав, що йому, після отримання відповіді на свій відзив, необхідна консультація юриста, заперечив проти закриття провадження відносно страхової компанії, вказав, що оскільки його автомобіль застрахований всі кошти має сплачувати страхова компанія.

Ухвалою суду від 12 січня 2022 року задоволено заяву позивача та закрито провадження у справі відносно відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» у зв`язку з відсутністю предмета спору.

12 січня 2022 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 3 березня 2022 року.

22 лютого 2022 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 на суму франшизи - 1500 грн, оскільки вказана сума була сплачена відповідачем в добровільному порядку.

Судове засідання 3 березня 2022 року не відбулось, оскільки відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Розгляд справи було призначено на 7 червня 2022 року.

У судовому засіданні 7 червня 2022 року відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріального збитку, в той же час заперечував проти розміру моральної шкоди, вказавши, що її розмір є необґрунтованим, а також вказав на необґрунтований розмір витрат на правничу допомогу.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд дійшов до наступного висновку.

30 грудня 2020 року о 16:15 год у м. Києві на Наддніпрянському шосе (електроопора № 142), відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу "Mitsubishi Outlander" д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Skoda Octavia" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_3 , який по інерції здійснив наїзд на автомобіль марки "Seat Altea" д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 9 червня 2021 року винним у даній ДТП було визнано ОСОБА_2 , який порушив п. 2.3(б), 12.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто його до адімінстративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили.

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 автомобіль "Skoda Octavia" д.н.з. НОМЕР_2 на праві власності зареєстрований за позивачем ОСОБА_3 (а.с.36).

Станом на час ДТП відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ НАСК «ОРАНТА» відповідно до поліса № 200658601, який був дійсним станом на 30 грудня 2020 року (момент ДТП, а.с. 20).

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із пунктом 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог пункту 36.4. статті 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

19 лютого 2021 року страхова компанія ПАТ НАСК «ОРАНТА» здійснило страхову виплату позивачу в розмірі 37570,98 грн.

На замовлення позивача ОСОБА_3 проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складений відповідний звіт про визначення вартості матеріального збитку автомобіля від 16 березня 2021 року № 1587 (а.с. 24-35).

Відповідно до вказаного звіту встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП, що мало місце 30 грудня 2020 року транспортного засобу Skoda Octavia" д.н.з. НОМЕР_2 , становить 140483,05 грн, вартість матеріального збитку становить 71195,13 грн.

Страхова компанія ПАТ НАСК «ОРАНТА» перерахувало позивачу кошти в розмірі 69695,13 грн (19 лютого 2021 року - 37570,98 грн та 22 листопада 2021 року - 32124,15 грн). Отже, страховою компанію в повному обсязі були виконані зобов`язання за договором страхування та виплати матеріального збитку (із вирахуванням розміру франшизи - 1500 грн).

Франшиза в розмірі 1500 грн була сплачена відповідачем ОСОБА_2 після надходження позову до суду та відкриття провадження у справі, про що позивачем була подана відповідна заява.

Звертаючись із позовними вимогами, до відповідача ОСОБА_2 , позивач зазначає, що, оскільки страхова компанія сплатила позивачу кошти в розмірі 69695,18 грн, з відрахуванням франшизи, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди - 69287,92 грн (різницю між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування), з урахуванням вже сплаченої відповідачем позивачу франшизи в розмірі 1500 грн.

Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Тому при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У даному випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 зроблено висновок проте, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої незважаючи на те, що збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічні висновки, викладеного Верховним судом у постановах від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц, від 13.06.2019у справі №370/2787/18, від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц, від 21.02.2020 у справі №755/5374/18, та від 22.04.2020 у справі №756/2632/17.

Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, позивач правомірно звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки у нього виникло право на відшкодування шкоди, а саме різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Суд, з огляду на відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_2 , який оспорював вірність визначення розміру фактичної шкоди, завданої транспортному засобу позивача, з урахуванням викладеного вище, доходить до висновку, що звіт є належним і достовірним доказом матеріальних збитків, відповідачем не надано ґрунтовних заперечень, із відповідними доказами, щодо неналежності такого звіту, жодна із сторін не просила суд призначити експертизу, яка б підтвердила чи спростувала звіт від 16 березня 2021 року.

З урахуванням вищевказаного, з огляду на розмір виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, суд вбачає достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог до відповідача про стягнення майнової шкоди та приходить до висновку, що така вимога підлягає задоволенню в розмірі 69287,92 грн.

Відповідачем суду не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на спростування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань, з урахуванням того, що після оголошеної в першому судовому засіданні перерви за клопотанням відповідача, останній визнав позовні вимоги повністю в цій частині.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 2400 грн, суд відмовляє у задоволенні такої вимоги, з огляду на відсутність доказів щодо понесених позивачем витрат у вказаному розмірі.

Згідно із статтею 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

З переліку додатків до позовної заяви вбачається, що доказ про понесені позивачем витрати на проведення оцінки в розмірі 2400 грн до позовної заяви не долучалось. Вказане також було встановлено у судовому засіданні 7 червня 2022 року та не заперечувалось представником позивача. Поряд з цим такий доказ не було подано суду протягом часу розгляду справи із зазначенням підстав для їх подання після звернення із позовом до суду, з урахуванням приписів статті 83 ЦПК України.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяної винуватцем ДТП у розмірі 8000 грн., суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року № 761/14285/16 «участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань».

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти розміру моральної шкоди - 8000 грн, просив суд зменшити таку суму, вказавши, що позивачем жодним чином не доведено такий розмір моральної шкоди.

З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи що несе відповідальність за завдання шкоди винуватцем ДТП.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Поряд з цим ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 8000 грн, позивач та його представник необгрунтували належним чином розмір заявленої моральної шкоди та не надали суду доказів завдання моральної шкоди саме в розмірі 8000 грн. У судових засіданнях представник позивача вказав, що це власна позиція позивача та не зміг обґрунтувати її розмір.

Отже, враховуючи докази та обґрунтування, подані позивачем щодо заявленого розміру моральної шкоди, зважаючи на те, що на момент ДТП за кермом пошкодженого транспортного засобу був позивач, вказаний автомобіль є його власністю, з огляду на те, що дорожньо -транспортна пригода як подія сама по собі та пошкодження майна завдає душевних страждань власнику такого майна, суд приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування відповідачем ОСОБА_2 моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 1500 грн.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Крім того, позивачем у позовній заяві заявлена вимога про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн та судового збору в розмірі 1133,12 грн.

У судовому засіданні представник позивача не визначив конкретному суму витрат на правову допомогу та судового збору, яка підлягає стягненню з кожного відповідача, залишивши вирішення цього питання на розсуд суду.

У відзиві на позовну заяву ПАТ НАСК «ОРАНТА» подало заяву про зменшення розміру витрат на правову допомогу, мотивувавши це неспівмірністю заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні також просив суд зменшити розмір витрат на правову допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що позовну заяву від імені позивача було подано адвокатом Конюшком Д.Б. До позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги від 27 квітня 2021 року № 38/04/21-ЮП/IL, укладений між адвокатом Конюшком Д.Б. та позивачем ОСОБА_3 . До вказаного договору долучено акт виконаних робіт від 8 жовтня 2021 року № 1 до договору про надання правової допомоги від 27 квітня 2021 року № 38/04/21-ЮП/IL, в якому зазначено перелік послуг, що надавався відповідачу, кількість витрачених годин та вартість таких послуг. Акт підписаний позивачем та адвокатом.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 8 жовтня 2021 року № 105 позивач сплатив адвокату кошти в розмірі 10000 грн, підстава: «договір про надання правової допомоги від 27 квітня 2021 року № 38/04/21-ЮП/IL».

Отже, позивачем надано суду докази щодо розміру та співмірності понесених ним витрат на правову допомогу.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначалося вище, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Поряд з цим, провадження відносно ПАТ НАСК «ОРАНТА» відповідно до ухвали суду від 12 січня 2022 року було закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, а також враховуючи розмір позовних вимог до кожного з відповідачів у справі, суд дійшов до висновку про те, що судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі положень статті 141 ЦПК України суд визначає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 707,94 грн та витрати на правову допомогу - 6879 грн. Вказані суми вираховувались пропорційно сумі задоволених вимог та з урахуванням розміру вимог позивач до ПАТ НАСК «ОРАНТА» в розмірі 32124,15 грн та до відповідача ОСОБА_2 в розмірі 69287,92 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 83, 84, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування і збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 69287,92 грн, моральну шкоду в розмірі 1500 грн, судовий збір в розмірі 707,94 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6879 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 13 червня 2022 року.

Суддя К.В. Шаповалова