Справа № 342/1238/21
Провадження № 2/342/130/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Матієк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Візінський Василь Васильович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/8 частки житлового будинку в порядку спадкування за законом, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвокат Вань Ірина Радиславівна до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності на 2/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Візінський Василь Васильович, місцезнаходження: вул. Шевченка, 71А, офіс 7, м. Городенка Коломийський район Івано-Франківська область, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка проживає по АДРЕСА_1 , та просить визнати за позивачем право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що батько позивача ОСОБА_4 мав у приватній власності Ѕ частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними, зазначеними в технічному паспорті на вказаний житловий будинок, згідно яких рік побудови будинку - 1987, окремих споруд - 1990. Даний житловий будинок збудовано батьками позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (відповідачем), а тому їм належить по Ѕ частці вказаного житлового будинку.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він мав у власності 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: 1/2 частка житлового будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою. Інших правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок у позивача немає.

Померлий ОСОБА_4 заповіту не вчиняв, спадкоємцями першої черги за законом є його дружина - ОСОБА_2 (відповідач) та син - ОСОБА_1 , тобто позивач. Отже, позивач та відповідач мають право на частку у спадщині, а саме по Ѕ частці від спадкового майна (1/2 частка житлового будинку), тобто позивач та відповідач мають право на частки у будинку в порядку спадкування по ј частині (Ѕ від Ѕ).

Позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на ј частину житлового будинку, який належав померлому батькові ОСОБА_4 . Проте, згідно із постанови державного нотаріуса, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Таким чином, враховуючи вищенаведене позивач ОСОБА_1 має право на визнання за ним права власності на ј частку житлового будинку, належну його батькові ОСОБА_4 .

Представник позивача - адвокат Візінський Василь Васильович (до закінчення підготовчого засідання) подав до суду клопотання про збільшення позовних вимог, в якому, керуючись ст. 49 ЦПК України, просив визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Дане клопотання мотивоване тим, що відповідно до погосподарських книг Сороківської сільської ради, спадковий житловий будинок по АДРЕСА_1 належав до колгоспного двору: головою якого був ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та станом на 15.04.1991 в даному житловому будинку проживав разом з дружиною ОСОБА_2 (відповідач), сином ОСОБА_1 (позивач) та дочкою ОСОБА_5 . Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , то їх частки у вказаному майні рівні та становлять по - 1/4. Позивач та відповідач прийняли спадщину, як спадкоємці першої черги за законом, після смерті ОСОБА_4 , у складі якої є нерухоме майно, а саме на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , яка належала померлому як члену колгоспного двору. Таким чином, позивачу в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 належить 1/8 частка вищевказаного житлового будинку (половина від 1/4). Також, за позивачем слід визнати право власності на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який відносився до колгоспного двору, членом якого позивач був, та в загальному визначити його частку у вищевказаному житловому будинку - 3/8 (1/8+1/4).

Ухвалою суду від 28 квітня 2022 року залучено до участі в даній справі, в якості співвідповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительку АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду на розгляд судді Федів Л.М. передано матеріали справи за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвокат Вань Ірина Радиславівна до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності на 2/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як вбачається із матеріалв справи, має право власності на 2/8 частки у цьому домоволодінні, з огляду на те, що будинок відноситься до бувшого колгоспного двору і станом на 15.04.1991 у цьому господарстві проживала ОСОБА_3 . Як встановлено Рішенням Городенківського районного суду від 18.04.2022, ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 42 років помер ОСОБА_4 (батько позивачки) в с. Сороки Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15 від 27.12.2003, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27.12.2003 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради. ОСОБА_2 (мати позивачки) зерталася до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, за рехультатом розгляду якої судом 18.04.2022 постановлене судове рішення суддею Гайдич Р.М. У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має право на частку у майні колгоспного двору і її частка становить 1/4 від житлового будинку, а саме: Судом встановлено наступне: "Як вбачається із матеріалів справи, позивачка та відповідач прийняли спадщину, як спадкоємці першої черги за законом, після смерті ОСОБА_4 , у складі якої є нерухоме майно, а саме на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , яка належала померлому як члену колгоспного двору. Тобто, позивачці та відповідачу в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 належить по 1/8 частці вищевказаного житлового будинку (половина від 1/4). Також, за позивачкою слід визнати право власності на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який відносився до колгоспного двору, членом якого позивачка була, та в загальному визначити її частку у вищевказаному житловому будинку - 3/8. Отже, судом визначено, що частка ОСОБА_3 (позивачки) з урахуванням часток відповідачів становить - 2/8 частки, а відповідачам належить по 3/8 часток. Таким чином, позивач бажає за необхідне звернутися із зустрічним позовом до позивача - ОСОБА_1 , з метою оформлення своїх прав на свою частку у домоволодінні.

Ухвалою судді Федів Л.М. від 11 травня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвокат Вань Ірина Радиславівна до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності на 2/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (справа №342/331/22) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Візінський Василь Васильович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (справа № 342/1238/21), присвоєно об`єднаній справі №342/1238/21.

Учасники справи в судове засідання 09.06.2022 не з`явилися.

Представник позивача/відповідача ОСОБА_1 - адвокат Візінський Василь Васильович подав до суду, в якій просив розгляд справи провести за відсутності позивача та його представника; уточнені позовні вимоги підтримують та просять задовільнити.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Вань Ірина Радиславівна подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи слухати за відсутності ОСОБА_3 та її представника адвоката Вань І.Р. за наявними письмовими документами; позовні вимоги сторін задовольнити - позивачу ОСОБА_1 задовольнити уточнені позовні вимоги, а ОСОБА_3 задовольнити зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_2 надіслала до суду заяву, в якій просила судове засідання проводити за її відсутності. Просить суд позовні вимоги позивачам задовольнити.

Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Із копії виписки з інвентаризаційних матеріалів № 8796, виданої 16.11.2018 ОКП «Коломийське МБТІ» слідує, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 в Коломийському МБТІ право власності на житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_2 - не зареєстровано.

З копії довідки № 444, виданої 09.11.2020 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради Городенківського району вбачається, що в АДРЕСА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових про на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 265335007, сформованої 11.07.2021 відомості щодо права власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 - відсутні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

За житловим будинком по адресу АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка в розмірі 0,25 га, що підтверджується копією довідки № 449, виданою 09.11.2020 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватнихжитлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 встановлено, що житловий будинок споруджено в 1987 році, господарські будівлі та споруди - в 1987 та 1990 роках.

Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 86 від 04.04.2022, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 станом на 05.05.2022 становить - 172300 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Цими Вказівками передбачено, що суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

З копії довідки № 578, виданої 19.11.2020 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради Городенківського району слідує, що житловий будинок в АДРЕСА_2 належав до колгоспного двору. В період з 1991-1996 рр, з 1997-2000 рр., з 2001-2005 рр в даному господарстві проживали: голова ОСОБА_4 , 1961 р.н., (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), дружина ОСОБА_2 , 1963 р.н., син ОСОБА_1 , 1981 р.н., дочка ОСОБА_5 , 1984 р.н. (вибула на навчання в період з 2001-2005 рр). В період з 2006-2010 рр, з 2011-2014 рр., з 2015-2018 рр., з 2016-2020 рр в даному господарстві проживали: голова ОСОБА_2 , 1963 р.н., син ОСОБА_1 , 1981 р.н.

Із ксерокопії по господарської книги с. Сороки за 1991-1995 рр вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_2 відносився до суспільної групи господарства - колгоспна, члени господарства: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 після реєстрації шлюбу 09.10.2012 (актовий запис № 450 від 09.10.2012) з ОСОБА_7 присвоєно прізвище « ОСОБА_8 » стверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 від 09.10.2012.

У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору.

За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору.

Станом на 15.04.1991 в господарстві по адресу АДРЕСА_2 , проживали і були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1961 р.н., ОСОБА_2 , 1963 р.н., ОСОБА_1 , 1981 р.н., ОСОБА_5 , 1984 р.н., що підтверджується копією довідки № 19/82, виданою 09.06.2022 Сороківським старостинським округом Городенківської міської ради.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності по 1/4 частці належав колишнім членам колгоспного двору- ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 .

Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Голова колишнього колгоспного двору (член колишнього колгоспного двору) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 42 років в с. Сороки Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15 від 27.12.2003, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27.12.2003 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки ОСОБА_4 помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Із копії довідки № 443, виданої 09.11.2020 виконавчим комітетом Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області слідує, що на час смерті ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_2 та разом з ним проживали та були зареєстровані: дружина ОСОБА_2 , 1963 р.н., син ОСОБА_1 , 1981 р.н. Дочка ОСОБА_5 , 1984 р.н. вибула на навчання у вересні 2001 року.

Про те, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_4 , які прийняли спадщину після його смерті, вступили в управління та володіння спадковим майном є його син ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 .

Копією спадкової справи № 80/2019, яка надана суду Городенківською РДНК, доводиться, що 30 березня 2019 року до Городенківської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом після смерті батька звернувся ОСОБА_1 . Також, 26 березня 2019 року відповідач ОСОБА_2 , інтереси якої представляє ОСОБА_3 на підставі довіреності, звернулася до Городенківської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 . Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55617338 від 26.03.2019 свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи спадкодавця ОСОБА_4 , номер у Спадковому реєстрі 63960306, номер у нотаріуса 80/2019.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2022 року по справі № 342/831/21, що набрало законної сили, визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 . Судом по даній справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли спадщину, як спадкоємці першої черги за законом, після смерті ОСОБА_4 , у складі якої є нерухоме майно, а саме на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , яка належала померлому як члену колгоспного двору. Тобто, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 належить по 1/8 частці вищевказаного житлового будинку ( половина від 1/4). Також, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , який відносився до колгоспного двору, членом якого вона була, та в загальному визначено її частку у вищевказаному житловому будинку - 3/8 (1/8+1/4).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Позивач/відповідач, як спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті батька, у складі якої є нерухоме майно, звертався до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, зокрема на частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Однак, постановою державного нотаріуса Городенківської РДНК Капріян С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1144/02-31 від 21.09.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на належну йому частку житлового будинку АДРЕСА_3 у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав документ, який посвідчував би право власності спадкодавця ОСОБА_4 на вищезгаданий житловий будинок, оскільки згідно даних органів БТІ право власності не було зареєстровано.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що спадковий житловий будинок по АДРЕСА_2 належав до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_4 ; станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: голова двору ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_6 . Кожному із них належала частка в спадковому житловому будинку. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Копією спадкової справи, наданою суду Городенківською державною нотаріальною конторою Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області стверджується, що після смерті ОСОБА_4 спадщину в рівних частках прийняли спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позивач/відповідач ОСОБА_1 ,якому як колишньому члену колгоспного двору належить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті батька ОСОБА_4 , фактично став власником ще 1/8 (половина від 1/4) частки вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок та реєстрацію житлового будинку як колгоспного двору, позивач/відповідач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України.

Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що:

- збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, а саме за позивачем/відповідачем слід визнати право власності на 3/8 (1/4 (2/8) - належить позивачу/відповідачу як колишньому члену колгоспного двору, 1/8 - успадкована після смерті батька ОСОБА_4 ) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 ;

- зустрічний позовОСОБА_3 підлягає до задоволення, а саме за відповідачем/позивачем слід визнати право власності на 2/8 (1/4) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , що належав до колгоспного двору, членом якого вона була.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 120, 123, 563, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 193, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 право власності на 2/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Місце проживання позивача/відповідача ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Місце проживання відповідача/позивача ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 .

Судове рішення складене 09.06.2022.

Суддя: Федів Л. М.