ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/669/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 703/1769/21 Категорія: 304090000 Биченко І. Я.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач - АТ «Акцент-Банк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - представник АТ «Акцент-Банк» - адвокат Омельченко Є.В.

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадженняапеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Биченка І.Я. 28.01.2022 року залі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, у справі за позовом АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

09.06.2021 року АТ «Акцент-Банк» звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог банк вказує, що 07 жовтня 2019 року АТ «Акцент-Банк» уклав з ОСОБА_1 договір, яким їй надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 44% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач посилається, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом із запропонованими АТ «Акцент-Банк» тарифами банку і Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між нею та банком кредитний договір.

В позовній заяв банк вказує, що ОСОБА_1 станом на 07 квітня 2021 року має заборгованість за кредитом в розмірі 33759 грн. 10 коп. , що складається із заборгованості за кредитом та 9935 грн. 91 коп. - заборгованості за відсотками.

Банк, посилаючись на те, що ОСОБА_1 умови укладеного договору не виконує, то у неї утворилася вказана заборгованість.

АТ «Акцент-Банк» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором від 07.10. 2019 року в розмірі 43695грн. 01 коп. станом на 07.04 2021 року та стягнути сукдові витрати в розмірі 2270 гривень.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2022 року позов АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 33759 грн. 10 коп. заборгованості за кредитом та 1753 грн. 82 коп. судового збору.

У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками в сумі 9935 грн. 91 коп. - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник скаржника АТ «Акцент-Банк» - адвокат Омельченко Є.В. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржником вказується, що рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене з порушенням матеріальних норм права, тому підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивується тим, що відповідач ОСОБА_1 в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язувалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_1 користувалась кредитом, значить ознайомилась з Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «А-Банк» і погодилась з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Скаржник вважає, що навіть якщо врахувати позицію суду першої інстанції, хоча АТ «А-Банк» з нею не погоджується, щодо не підписання відповідачем Тарифів та Умов і Правил, то відповідач отримала кредитну картку та скористалася кредитними коштами, тобто вона погодилася з умовами, що діяли на момент зняття коштів і вже повинна сплачувати процентну ставку.

В апеляційній скарзі вказується, що до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту банку, а Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі обумовлені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. Паспорт продукту підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Скаржник звертає увагу на те, що номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено, а саме телефон зазначено особисто відповідачем в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання в АТ «А-Банк», яку він підписав власноручно. Тому даному випадку потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, а іншу судову практику (яка наявна по справах, де присутній Паспорт споживчого кредиту, якого не було в справі № 342/180/17), а саме постанову Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 284/157/20.

Щодо дати актуальності інформації, то скаржник зазначає, що Паспорт кредиту оформлено у відповідності до Додатку № 1 до Закону України «Про споживче кредитування», і строк кредиту вказано у підрозділі «Строк кредитування» розділу № 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача», де зазначено строк кредитування 240 місяців.

Скаржник вказує, що підрозділ «Дата надання інформації», розділу № 7 Паспорту кредиту «Інші важливі аспекти» містить дату, до якої, у відповідності зі ст. 643 ЦК України, кредитор повинен був отримати відповідь - згоду на дані умови кредитування (акцент) від позичальника, і навіть якщо він її отримав із запізненням, то це не має значення, якщо банк з цим погоджується.

Стосовно іншої інформації, то скаржник посилається на підрозділ 4 розділу 7 Паспорту кредиту та підрозділ 13 розділу 4 Паспорту кредиту, і зазначає, що саме такі зазначення є обов`язковою вимогою Закону України «Про споживче кредитування».

Скаржник вказує, що сумніви суду першої інстанції відносно розрахунку заборгованості є необґрунтованими, однак на підтвердження вірності розрахунку банк надає банківську виписку.

Враховуючи викладене, представник АТ «Акцент-Банк» - адвокат Омельченко Є.В. просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2022 року в частині відмовлення у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків та просить задовольнити позовні вимоги АТ «А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з поданням даної апеляційної скарги в розмірі судового збору.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу представника позивача від відповідача не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги частково в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, та відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками в сумі 9935 грн. 91 коп., суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розуміла відповідач, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідача, а відтак достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд першої інстанції послався, що Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Тому, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не можуть бути підставою для стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для обов`язкового скасування рішення суду першої інстанції згідно до вимог ст. 376 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов?язань на підставі кредитних відносин.

07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 згідно анкети-заяви приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки (а. с. 7).

Згідно до довідки АТ «Акцент-Банк» ОСОБА_1 за договором від 07.10.2019 року було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та надана картка № НОМЕР_2 видана 07.10.2019, строк дії - грудень 2024 року (а. с. 54).

Факт отримання та користування кредитними коштами підтверджується випискою по картці відповідача за період з 07.10.2019 року по 10.08.2021 року (а. с. 56-57).

У поданому суду відзиві відповідач ОСОБА_1 визнала факт підписання із позивачем заяви на отримання коштів, отримання кредиту та користувався ним, щомісячно сплачуючи кошти (а. с. 37-40).

Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором № SAMABWFC6 від 07.10.2019 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , ОКПО-, станом на 07.04.2021 року, відповідач має заборгованість перед банком у вигляді 9935 грн. 91 коп. (а. с. 6).

Судом першої інстанції встановлено, що анкета-заява містить підпис відповідача ОСОБА_1 на підтвердження того, що вона була ознайомлена з Пам?яткою клієнта, Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов?язується в подальшому регулярно ознайомлюватися на сайті позивача зі змінами у вказаних документах.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди - ст. 638 ЦК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

Відповідно до положень статтей 526 та 530 ЦК України визначено, що зобов?язання повинні виконуватися належним чином та у встановленні строки згідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов?язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме на такий договір вказує банк.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно до частин 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред?являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», які також викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, як невід?ємні частини спірного договору, та зазначає, що Паспорт споживчого кредиту, в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та багато іншого, підписаний боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що в анкеті-заяві від 07.10.2019 року вказується, що ОСОБА_1 погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що в матеріалах справи наявний Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а. с. 7-8), підписаний боржником ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в якому визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов?язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, штрафи за порушення строків платежів за будь-якими із грошових зобов?язань та їх розміри і порядок нарахування. В порушення вимог закону суд першої інстанції належної уваги не звернув на вказані докази та не надав їм належної оцінки, допустивши порушення норм процесуального права.

Як вбачається із даних паспорту споживчого кредиту, що зазначена інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2020 року.

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги, що позивач, звертаючись з даним позовом в суд, просив стягнути заборгованість з відповідача ОСОБА_1 згідно розрахунку станом на 07.04.2021 року.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги, що даний споживчий паспорт діяв на час підписання відповідачем ОСОБА_1 анкети-зави від 07.10.2019 року, а тому безпідставно відхилив вказаний доказ, не звернувши уваги на вимоги закону, та судову практику в даній категорії справ.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що, підписавши вказану Анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та Паспорт споживчого кредиту, відповідач ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов?язання, які повинна виконувати.

Згідно даних розрахунку заборгованості за договором від 07.10.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти, далі неодноразово порушувала умови договору, так як не сплачувала вчасно обов?язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для виникнення та нарахування заборгованості за кредитом ( а. с. 6).

Разом з тим, апеляційний суд вважає за важливе вказати, що, оскільки інформація Паспорту споживчого кредиту зберігала чинність до 01.01.2020 року, то заборгованість по відсотках слід обчислювати з моменту підписання договору а саме : 07.10.2019 року до втрати чинності інформації паспорту споживчого кредиту, тобто до 01.01.2020 року.

Приймаючи до уваги розрахунок заборгованості (а. с. 6), наданий позивачем, апеляційний суд приходить до висновку, що заборгованість за відсотками становить 0,13 грн. (13359, 68 х 0,00001 = 0, 13).

Вказана заборгованість пов`язана з тим, що відповідач ОСОБА_1 , у відповідності до п. 2.1.1.12.2 Правил та Умов у вказаному періоді користувалась «Пільговим періодом», згідно якого за користування кредитом протягом «Пільгового періоду» клієнт сплачує банку відсотки в розмірі 0,00001 % від суми операцій за рахунок кредиту.

У період з 07.10.2019 року до 01.01.2020 року загальна сума операцій відповідача за рахунок кредиту складала 13359, 68 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є процесуальним обов?язком сторони, а не суду.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, в порушення вимог статей 89, 263-264 ЦПК України, суд першої інстанції на вказані вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з?ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим позивачем, зокрема, анкеті-заяві та Паспорту споживчого кредиту, які підписані відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості за відсотками є обґрунтованими, однак стягненню підлягають лише відсотки, які нараховані у період з 07.10.2019 року до 01.01.2020 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за кредитними коштами підлягає скасуванню, оскільки ухвалено при неповному з?ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового судового рішення у даній частині про часткове задоволення позовних вимог АТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі - 0,13 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга представника підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2022 року у справі за позовом за позовом АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині відмови в стягненні заборгованості по відсоткам за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованості за відсотками за користування кредитом у період з 07.10.2019 року до 01.01.2020 року у розмірі 00 грн. 13 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков