ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №521/4841/20

Апеляційне провадження № 22-ц/813/3909/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бобуйока І.А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви, відзив на позов

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті є сторони, сини спадкодавця.

Зазначив, що на протязі останніх семи років до смерті матері він проживав з нею за вказаною адресою, увесь цей час доглядав її, купував продукти харчування, ліки, сплачував за лікування та необхідні обстеження,оскільки вона не могла забезпечувати своє життя, тому, що в 2017 році перенесла інфаркт та потребувала сторонньої допомоги.

Починаючи з 04 серпня 2017 року по 11 липня 2019 рік матір неодноразово проходила курс лікування амбулаторно, також були необхідні консультації та обстеження в міський клінічній лікарні №11. Також з 12 по 17 жовтня 2017 року ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному лікуванні в військово-медичному клінічному центрі Південного регіону на підставі перенесеного операційного втручання з діагнозом інфікована рана нижньої третини лівої гомілки. Після операції мати була не в змозі самостійно пересуватися без сторонньої допомоги. У 2018 році у неї діагностували тяжке захворювання, сахарний діабет другого типу, через яке вона регулярно перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, була інсулінозалежною.

Весь цей час відповідач ОСОБА_2 не приймав участі в матеріальному утриманні матері, коли вона перебувала у важкому стані та потребувала матеріального забезпечення в зв`язку із тяжким захворюванням та її ускладненням, яке супроводжувалось регулярним перебуванням на амбулаторному лікуванні.

ОСОБА_2 не приймав участі в догляді за хворою матір`ю, морально її не підтримував, не цікавився станом її здоров`я, не відвідував її та не вчиняв жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, байдуже відносився до її стану здоров`я, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікав своїми обов`язками, передбаченими законом.

Крім цього, ОСОБА_2 не надав жодної матеріальної підтримки під час проведення організації поховання матері, незважаючи на те, що мав таку можливість.

Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити його позов на підставі ч.3,ч.5ст.1224 ЦК України (т.1а.с.2-5).

У відзиві на позов ОСОБА_2 просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_3 у 2017 році після перенесення операції на ліву ногу могла самостійно пересуватись.

Від обов`язку утримувати матір він ніколи не ухилявся, оскільки за необхідності добровільно надавав грошові кошти матері та купував їй те, чого вона потребувала, або надавав будь-яку іншу допомогу. За її життя у них були добрі відносини. Через свою роботу, він постійно не знаходився на території України, в м.Одесі, але коли приїздив до дому, відвідував матір, проводив з нею час разом.Зазначене підтверджується світлинами та відеозаписом, які додаються до відзиву.

Вважав, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які підтверджують, що він умисно ухилявся від виконання обов`язку утримувати непрацездатну матір.

За своє життя ОСОБА_3 не зверталась до нього із позовними вимогами про стягнення аліментів на своє утримання та додаткових витрат.

Копії фіскальних чеків на придбання ліків свідчать, що медичні ліки та засоби придбані за час госпіталізації ОСОБА_3 перед смертю за період 5 днів. Ці чеки не підтверджують зазначені позивачем обставини того, що позивач у період з 2012 року по день смерті матері утримував її сам (т.1а.с.67-72).

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08 липня 2021 року, з урахуванням ухвали того ж суду про виправлення помилки від 13 липня 2021 року, в позові позивачу відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх позовних вимог, не надав належних та допустимих доказів у відповідності до ст.ст.76-81 ЦПК України, які підтверджують, що ОСОБА_2 знав про матеріальне становище матері та умисно ухилявся від виконання обов`язку утримувати непрацездатну матір (т.3а.с.30-34,38).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції надав помилкову оцінку наявним у справі доказам, в тому числі показам свідків, а також не взяв до уваги, що спадкодавець потребувала догляду та матеріальної допомоги, що відповідач, маючи матеріальну забезпеченість (працював моряком на закордонних суднах) не здійснював ніякої допомоги, хоча і знав про її стан здоров`я та необхідність лікування (т.3а.с.44-49).

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гречко І.О.в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів (т.3а.с.63-66).

Позивач та його представник в судове засідання, призначене на 25 січня 2022 року, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив, що вимоги позивача не доведені належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду , оскільки він відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (т.1а.с.6).

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1а.с.75-76).

19 лютого 1977 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, у зв`язку з чим ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (т.1а.с.8).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1а.с.7).

28 листопада 2019 року заведена спадкова справа №25/2019, щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О. (т.2а.с.2-87).

До приватного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини звернулися діти померлої: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.2а.с.3,24).

При цьому в заяві про прийняття спадщини 28 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 вказав, що після смерті ОСОБА_3 інших спадкоємців не має, крім нього, а відповідач ОСОБА_2 в заяві про прийняття спадщини зазначив, що крім нього є спадкоємцем - рідний брат ОСОБА_1 (т.2а.с.3,24).

Відповідач ОСОБА_2 за професією є моряком, що підтверджується послужною книжкою моряка №02683/2007/24 від 11 жовтня 2007 року, та внаслідок чого часто буває закордоном, що підтверджується відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 від 25 жовтня 2015 року (т.1а.с.77-82).

Згідно свідоцтва про право власності від 20 листопада 2002 року квартира АДРЕСА_1 належала в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на підставі приватизації (т.2а.с.47-48).

Як вбачається із спадкового договору від 13 грудня 2012 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , сторони дійшли згоди, що після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , його дружині ОСОБА_3 переходить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 (вартістю 140 389 грн.) та вклади в банках, а до сина померлого - ОСОБА_1 переходить квартира АДРЕСА_2 (вартістю 276334грн.). Поділ спадкового майна проводився без доплат (т.2а.с.77-78).

13 грудня 2012 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину вищевказаної квартири після смерті чоловіка ОСОБА_6 (т.2а.с.79).

10 січня 2013 року право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстру прав на нерухоме майно (т.2а.с.80-81).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на підставі ч.ч.3,.5 ст.1224 ЦК України. Кожна з зазначених частин ст.1224 ЦК України є підставою для усунення особи від права на спадкування за законом проте має свої особливості.

Відповідно до абзацу 2 ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною 5 ст.1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17, від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15, зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 судам роз`яснено, що правило абзацу 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

У пункті 6 Пленуму зазначалося, що безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах.

Матеріали справи та медичні документи не містять доказів, що ОСОБА_3 перебувала в безпорадному стані та потребувала догляду та допомогу, потребувала стороннього догляду.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

При цьому самий лише факт перебування особи у безпорадному стані не є достатньою підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування. Відповідно до ст. 1224 ЦК України виключно за встановлення сукупності обставин може бути встановлено достатні підстави для усунення спадкоємців від спадкування, зокрема, безпорадній стан спадкодавця та ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги за можливості надання такої.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, установлено, що спадкодавець ОСОБА_3 не перебували у безпорадному стані. Матеріали справи не містять доказів, що у період з 2012 року по день смерті ОСОБА_3 знаходилася безпорадному стані та потребувала стороннього догляду.

Доводи апелянта про те, що у період з 04 серпня 2017 року по 11 липня 2019 року щодо необхідності частих медичних обстежень не впливають на знаходження ОСОБА_3 в безпорадному стані.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 отримувала мінімальну пенсію, що вона потребувала матеріального забезпечення у зв`язку із хворобою та лікуванням, проведеними операціями, прийманні ліків та в тому числі інсуліну спростовуються відповіддю із банків, що ОСОБА_3 отримувала доходи з рахунків, які знаходилися на рахунках у банку, користувалася ними, які були більше ніж встановлений прожитковий мінімум за відповідний рік, тобто за своє життя була матеріально забезпеченою.

Як вбачається із відповіді банку «Південний» на ім`я ОСОБА_3 виявлено відкриті поточні рахунки на суму 35 605,75 грн., та на інші вклади, де залишок коштів складає 9,84грн., 0,09 грн., 0,73 доларів США (т.2а.с.144-155).

Під час розгляду справи позивач не довів, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталися до ОСОБА_2 з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого останній ухилявся.

Отже, ОСОБА_2 не вчиняв умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Установивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України обставин, що є його процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_3 .

Виходячи з зазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові позивачу, оскільки підставою для усунення від права на спадкування на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України є сукупність обставин, які позивачем доведено не було.

Слід зазначити, що за своє життя ОСОБА_3 не зверталась до ОСОБА_2 із позовними вимогами про стягнення аліментів на своє утримання та додаткових витрат пов`язаних з її лікуванням та утриманням.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на покази свідків для даної категорії справ не достатньо, зокрема, рішення суду не може ґрунтуватись лише на одних показах свідків, оскільки у відповідності до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно дійшов до висновку,що з показань свідків, які були допитані в судовому засіданні, суду не вдалось встановити факт того, що ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані, потребувала матеріальної та моральної допомоги, та не отримувала ніякої допомоги від сім`ї відповідача, оскільки покази свідків суперечливі та не послідовні.

За таких обставин, за відсутності факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю та факту її потреби у допомозі саме від ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи на які посилається апелянт в апеляційні скарзі є необґрунтованими, оскільки лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування.

Суд першої інстанції, зазначив, що позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги за можливості її надання та потреби спадкодавця в отриманні такої допомоги саме від відповідача. Той факт, що відповідач тривалий час не спілкувався з матір`ю, не свідчить про його умисне ухилення від надання допомоги, не надано доказів того, що мати зверталася до сина за наданням допомоги, а також не доведено спроможність його надавати матеріальну допомогу та факту умисного ухилення від надання такої допомоги матері.

Таким чином, посилання апелянта на те, що матеріали справи містять докази про усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_2 після смерті матері є необґрунтованими, оскільки згідно ч.3,5ст.1224 ЦК України позивачем не доведено, що спадкодавець потребував допомоги саме від ОСОБА_2 , а також, що останній, усвідомлюючи свій обов`язок, свідомо ухилявся від надання такої допомоги. Недоведеним залишився і факт винної поведінки відповідача, яка б свідчила, що він мав можливість виконувати обов`язки щодо допомоги спадкодавцю, але не вчиняв необхідних дій для цього. Не може бути підставою для усунення відповідача, якій є спадкоємцем за законом, від права на спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , лише твердження ОСОБА_1 про те, що він за життя не відвідував, чи відвідував дуже рідко спадкодавця, не надавав їй допомоги, без доведення факту звернення за такою допомогою та ухилення відповідача від її надання.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді: