Справа № 938/335/21
Провадження № 22-ц/4808/666/22
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.

секретаря Шандалович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право власності на 1/2 частину будинковолодіння незаконним та визнання права власності на частини будинковолодіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Чекан Н.М. 01 квітня 2022 року в селищі Верховина Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів ОСОБА_5 подано позов до ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право власності на 1/2 частину будинковолодіння незаконним та визнання права власності на частини будинковолодіння.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони по справі є дітьми ОСОБА_6 , яка за життя все своє майно заповіла своїй внучці ОСОБА_1 . Всі вони не оспорювали даний заповіт, крім відповідача ОСОБА_4 , який звернувся з позовом до суду про визнання господарства АДРЕСА_1 , де проживала спадкодавець ОСОБА_6 , до майна колгоспного двору та визнання за ним права власності на частку у такому майні.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року скасовано рішення Верховинського районного суду від 21.03.2019 року та постановлено нове, яким позов ОСОБА_4 задоволено, визнано двір, в якому проживала ОСОБА_6 як колгоспний, а також визнано за ним право власності на 1/2 частину цього двору.

Позивачі вважають зазначене судове рішення незаконним, оскільки воно обґрунтоване на припущеннях та суперечить ЦК України. Крім того, на час його ухвалення не було будинкової книги на спірний житловий будинок, яку ними випадково було виявлено 28.10.2020 року в житловому будинку. Записами про їх реєстрацію в спірному житловому будинку, що наявні в даній будинковій книзі, підтверджується факт їхнього, крім відповідача, проживання в житловому будинку разом з ОСОБА_6 та ведення разом з нею сільського господарства станом на 15.04.1991 року. Також зазначають, що даною будинковою книгою підтверджується, що відповідач ОСОБА_4 в період з 06.06.1986 по 12.02.1991 роки не проживав в житловому будинку, участі у веденні господарства не брав ні своєю працею, ні коштами, а тому не може вважатися таким, що станом на 15.04.1991 року протягом останніх трьох років вів спільне господарство з покійною матір`ю ОСОБА_6 .

Оскільки мати ОСОБА_6 надала дозвіл на виділення ОСОБА_4 0,07 га землі під будівництво житла, то відповідно до вимог ст.124 ЦК УРСР відбувся фактичний виділ майна двору №128, утворивши два двори та припинення спільної часткової власності, а тому з урахуванням всіх обставин вважають свідоцтво право власності на 1/2 частку будинковолодіння, що в присілку Флесівка с. Ільці Верховинського району, незаконним. У той же час, оскільки рішенням Івано-Франківського апеляційного суду визнано ОСОБА_4 членом колгоспного двору, у зв`язку з чим його частка у майні є обов`язковою.

Просили: визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності на ? частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , зареєстрованого за №208 від 24.09.2019 року на ім`я ОСОБА_3 ;

визнати право власності на будинковолодіння в частках за позивачами ОСОБА_1 на 2/5 частини майна цього двору, ОСОБА_2 на 1/5 частину майна цього двору, ОСОБА_3 на 1/5 частину майна цього двору та визнання права власності на будинковолодіння за відповідачем ОСОБА_4 на 1/5 частину майна цього двору (а.с.1-4).

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.202-205).

Не погодившись з рішенням суду одна з позивачів ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що судовим рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року, яке набрало законної сили, визнано майном колгоспного двору. Ухвалюючи судове рішення суд не з`ясовував коло осіб, які мали б право на це майно, так як позивач по справі не залучив таких осіб до справи як сторін.

Вважає, що якщо суд визначив належність спірного будинковолодіння до майна колгоспного двору, то слід визнати коло осіб, які мали право на частку в цьому дворі станом на 15 квітня 1991 року, не втратили його і це майно збереглося.

Маючи дані будинкової книги, яку вона випадково виявила в 2020 році, співставляючи фактичні обставини про час і місце її проживання та ведення господарства спірного двору, вважає, що має право разом з своєю дочкою, яка станом на 1991 рік була малолітнім членом цього двору, на частину майна двору.

Згідно даних будинкової книги вона ( ОСОБА_2 ) була членом спірного двору, вела господарство разом з своєю матір`ю, народила дочку ОСОБА_7 (позивачка ОСОБА_1 ) в 1979 році, не втратила зв`язок з двором до початку 2000-х років. Навіть коли жила в своєму житловому будинку, то постійно допомагала матері вести господарство двору аж до її смерті. Саме тому, не втратила права на частку в майні цього двору як і її дочка ОСОБА_1 не могла втратити такого права, оскільки станом на 15.04.1991 року вона була малолітньою. Вона найбільше вклала своєї праці, коштів у збереження і примноження майна цього двору і теж має право на його частку.

ОСОБА_4 з 06.06.1086 року по 12.02.1991 року не проживав в цьому дворі, не вів спільного господарства ні своєю працею, ні коштами, а тому втратив право на частку. Як доказ цьому є дані будинкової книги.

Оскільки за рішенням суду ОСОБА_4 визнаний таким, що має право на майно цього двору, то необхідно врахувати дану обставину при вирішенні спору і при поділі майна двору між особами, які станом на 15 квітня 1991 року не втратили свого права на його частку.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.211-213).

Представник ОСОБА_1 адвокат Лазоришин І.І. подав відзив на апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставин справи.

Вказує, що ОСОБА_1 разом з своєю матір`ю народилася в спірному дворі, який в судовому порядку визнано колгоспним, разом з матір`ю ОСОБА_2 проживали в цьому дворі до початку 2000-х років. Станом на 15.04.1991 року вона була малолітньою, а тому на цей час не втратила право на частку в майні цього двору.

За таких обставин, вважає, що вона має право на частку в спірному майні цього двору на рівні з її іншими членами, як і її мати, яка своєю працею та коштами брала участь у веденні та примноженні майна цього двору. Також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодилась з волею ОСОБА_8 , переконані, що спірний двір не відносився до суспільної групи колгоспний, а тому раніше не ставили питання про його поділ. Таке право виникло в них тільки після рішення апеляційного суду.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.227-228).

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , направивши на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач ОСОБА_4 та представник ОСОБА_1 адвокат Лазоришин І.І. не з`явилися в судове засідання, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності сторін.

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з положень ст.ст.81, 82 ЦПК України та з преюдиційності обставин, які встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, тому не підлягають доказуванню в даному провадженні щодо права власності на 1/2 частини вказаного домоволодіння за відповідачем ОСОБА_9 , зареєстрованого 20.09.2019 року на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року у справі №340/87/18 (набрала законної сили 10.07.2019 року).

Суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання права власності на вищевказане будинковолодіння за ОСОБА_10 на 2/5 частини майна цього двору за ОСОБА_2 на 1/5 частину майна цього двору і за ОСОБА_11 на 1/5 частину майна цього двору є похідною від позовної вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на 1/2 частини будинковолодіння, тому також не підлягає задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до заповіту від 11.11.2005 року ОСОБА_8 належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями, частину земельної ділянки площею 0,2966 га, а також все інше належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла онуці ОСОБА_1 ; частину земельної ділянки 0,07 га заповіла синові ОСОБА_11 (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 (мати позивачів та відповідача і баба позивача ОСОБА_1 ) померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1 .

За змістом виписки з погосподарської книги, виданої Ільцівською сільською радою Верховинського району, станом на 24 червня 2016 року в домогосподарстві за особовим рахунком № НОМЕР_1 зареєстровано: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - голова двору, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - дружина, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,-дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - син. Дане господарство знаходиться в с.Ільці присілок Флесівка Верховинського району Івано-Франківської області. Житловий будинок побудований в 1992 році,загальною площею 202,1 кв.м, житловою площею 133,2 кв.м. (а.с.26).

У лютому 2018 року ОСОБА_13 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту приналежності господарства до суспільної групи колгоспний двір та визнання права власності на частину будинковолодіння.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10.02.2021 року, задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_13 . Рішення Верховинського районного суду від 21 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_13 задоволено.

Встановлено факт приналежності станом на 15 квітня 1991 року господарства АДРЕСА_1 , головою якого була ОСОБА_8 , до суспільної групи - колгоспний двір. Визнано за ОСОБА_13 право власності на ? частини домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.9-21). Дане рішення не переглянуте судом за нововиявленими обставинами, хоча такі заяви подавалися.

Як встановлено з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.23), на підставі рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року, що набрало законної сили 10.07.2019 року, державним реєстратором Верховинської РДА Глузь І.К. 20.09.2019 року, номер запису про право власності 33361237, за ОСОБА_9 зареєстровано право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208 (а.с.23).

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як вбачається із позовної заяви, позивачі звернулися до суду з позовом про скасування свідоцтва про право власності на 1/2 частини домоволодіння за адресою присілок Флесівка с.Ільці Верховинського району за відповідачем ОСОБА_14 та визнання за ними та відповідачем права власності на частки у вказаному майні, посилаючись при цьому на неправомірність постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року та встановлені таким рішенням обставини справи, недопустимість доказів, на підставі яких були встановлені такі обставини та які бралися до уваги судом. Вважали, що частка у майні є рівною для всіх членів двору,які станом на 15.04.1991 року були зареєстровані, проживали та вели спільне господарство цього двору.

Право власності відповідача ОСОБА_15 на ? частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, зареєстровано 20.09.2019 року на підставі постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року у справі №340/87/18, що набрало законної сили 10.07.2019 року, номер запису про право 33361237, підстава внесення запису: рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вимог про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, ними не заявлено.

Вищевказане судове рішення, на підставі якого зареєстровано право власності за ОСОБА_13 , набрало законної сили та є преюдиційним для даної справи.

Так, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

У постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року при розгляді цивільної справи № 902/608/19 наведено правовий висновок про те, що преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Колегією суддів також приймає до уваги те, що за висновками Європейського суду з прав людини принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах Брумареску проти Румунії, Стіл та інші проти Сполученого Королівства та ін.). Правова визначеність є комплексним поняттям та складається з більш вузьких правових принципів, до яких, зокрема, належить стабільність судових рішень, які набрали законної сили. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу res judicata , тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення іншого нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заявлені позивачами вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 08 вересня 2022 року.