Номер провадження: 22-ц/813/5859/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про захист прав споживача

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Консалт Солюшенс», у якому просила суд визнати, що ТОВ «Консалт Солюшенс» не набув матеріального правонаступництва за укладеним договором споживчого кредиту №500-013/ФКВІП-08 від 24.07.2008 року.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ТОВ «Консалт Солюшенс» про захист прав споживача задоволено частково. Зупинено стягнення на підставі виконавчих документів щодо виконання заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 05.10.2017 року у цивільній справі №521/3483/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, пред`явлених ТОВ «Консалт Солюшенс» до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Носенко Сергію Борисовичу і за якими відкриті виконавчі провадження №66265955, №66467623. В іншій частині задоволення заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2021 року заяву представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2021 року, у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчих документів щодо виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 року у цивільній справі №521/3483/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, пред`явлених ТОВ «Консалт Солюшенс» до виконання приватному виконавцю Носенко Сергію Борисовичу і за якими відкриті виконавчі провадження № 66265955, № 66467623.
Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду від 21 грудня 2021 року, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати повністю ухвалу Приморського районного суду від 21 грудня 2021 року та залишити узвалу Приморського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2021 року в частині зупинення стягнення на підставі виконавчих документів щодо виконання заочного рішення Мадиновського районного суду м.Одеси від 05.10.2017 року у цивільній справі №521/3483/13-ц без змін. Крім того, апелянт просить постановити нову ухвалу, якою заборонити ТОВ «Консалт Солюшенс» в позасудовому порядку вимагати виконання зобов`язання за неукладеним договором споживчого кредиту №500-013/ФКВІП-08 від 24 липня 2008 року, звертати стягнення на предмет іпотеки, а саме: набувати право власності на предмет іпотеки третій особі на умовах, визначених на його власний розсуд.
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 26.05.2022 року, сторони не з`явилися.

Від ОСОБА_1 26.05.2022 року на електрону пошту апеляційного суду надійшла заява, у якій остання просить суд апелґяційної інстанції відкласти розгляд справи у звязку з неможливістю бути присутньою у судовому засіданні із-за форс мажорних обставин, а саме військової агресії РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року.

Проте вказана заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року до 24 серпня 2022 року.
В Україні продовжується агресія РФ і тривають воєнні дії, а відтак відкладення розгляду справи на період дії воєнного стану, буде суперечить завданням цивільного судочинства.
При цьому суд враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Також слід зазначити, що згідно з розпорядженням голови Одеського апеляційного суду №1 від 02.03.2022 в Одеському апеляційному суді запроваджено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану, відповідно до якого робота суду апеляційної інстанції здійснюється шляхом здійснення розгляду термінових справ, зокрема, пов`язаних із питаннями обороноздатності держави, забезпеченням режиму воєнного стану, мобілізації, розглядом клопотань щодо негласних слідчих (розшукових) дій та оперативно-розшукових заходів та інших питань, які потребують термінового вирішення, а також тимчасово (на час воєнного стану) обмежено допуск в приміщення суду осіб, які не є учасниками судових засідань.
Разом із тим, зазначеним розпорядженням, з огляду на обмеження подання учасниками провадження заяв про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або небезпеку для життя, розгляд справ дозволено продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду або в режимі відеоконференції.
Водночас, вищезгаданим розпорядженням рекомендовано учасникам судового провадження утриматися від відвідування приміщення суду та подавати заяви про проведення судових засідань в режимі відео-конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Посилання сторін, що вони не можуть взяти участь у судовому засіданні через введення на території України воєнного стану не є підставою для відкладення розгляду справи.
Одеський апеляційний суд працює в режимі воєнного стану, розглядає справи за розкладом та обробляє поштову кореспонденцію кожного дня.
Таким чином, приймаючи до уваги розумний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, відсутність клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а само по собі введення в країні воєнного стану без конкретизації причин неможливості розгляду справи, не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , яка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду, зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, районний суд виходив з того, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 20.10.2021 року, порушують баланс законних прав сторін спору та принцип правомірного обмеження інтересів протилежної сторони, не відповідають принципу пропорційності, а тому підлягають скасуванню.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Судовим розглядом справи встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 року у справі №521/3483/13-ц було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 234 774,39 грн.
Вказане рішення набрало законної сили, внаслідок чого позивачу були видані виконавчі листи, які були пред`явлені до виконання приватному виконавцю Носенко Сергію Борисовичу.
Матеріалами справи також встановлено, що 20.10.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій вона просила зупинити стягнення на підставі виконавчих документів щодо виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 року у цивільній справі №521/3483/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, пред`явлених ТОВ «Консалт Солюшенс» до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Носенко Сергію Борисовичу і за якими відкриті виконавчі провадження №66265955, №66467623.
Свою заяву мотивувала тим, що в разі незастосування таких заходів забезпечення позову, рішення у даній справі буде неможливо виконати.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2021 року, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, задоволено заяву позивача та зупинено стягнення на підставі виконавчих документів щодо виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 року у цивільній справі №521/3483/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, пред`явлених ТОВ «Консалт Солюшенс» до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Носенко Сергію Борисовичу і за якими відкриті виконавчі провадження №66265955, №66467623.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Тобто, такий захід забезпечення позову, як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, може бути вжито лише за умови оскарження цього ж виконавчого документу в рамках даної справи.
Фактично законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.
Згідно положень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», встановлена недопустимість забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
З урахуванням вищенаведенного, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, вірно виходив з того, що позивач у даній справі не оскаржує виконавчий документ, на підставі якого здійснюється стягнення у виконавчих провадженнях № 66265955, № 66467623, а тому ухвалою від 20.10.2021 року, суд фактично зупинив виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що існує загроза порушення її прав та інтересів, оскільки як зазначив приватний виконавець Носенко С.Б., поки вона буде оспорювати правонаступництво ТОВ «Консалт Солющенс» у суді, її вкартира може бути продана на торгах.
Проте вказані доводи апелянта є безпідставними, з огляду на наступне.
Так, як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , вони зводяться до визнання відсутності у відповідача прав стягувача за виконавчими документами, виданими у справі №521/3483/13-ц. Виходячи з цього, позивач вважає, що у разі продовження стягнення за вказаними виконавчими листами у рамках виконавчого провадження № 66265955 та при задоволенні позовних вимог у даній справі, вона буде позбавлена можливості поновити свої порушені права.
Проте, суд не погоджується з такими доводами позивача, адже законодавством передбачений такий процесуальний інструмент як поворот виконання рішення. Отже, позивач матиме визначену Законом можливість та порядок поновити свої порушені права, що виключає наявність умов для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України.
При цьому, безпідставними є і посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що існує безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову із предметом позову, оскільки у своїй позовній заяві позивач просить визнати факт відсутності матеріального правонаступництва від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Консалт Солюшенс» у правовідносинах, що виникли за кредитним договором №500-013/ФКВІП-08 від 24.07.2008 року, а у заяві про забезпечення позову просила зупинити стягнення на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Згідно приписів ст. 129-1 Конституції України держава гарантує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (HORNSBY v. GREECE, N 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Вказаної позиції притримується і Верховний Суд у постановах від 27.05.2020 року у справі №711/4067/18, від 30.01.2020 року у справі №646/6461/17, від 05.09.2018 року у справі №640/14483/17, від 03.07.2019 року у справі №331/1255/17.
До того ж, як вірно зазначив суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Однак, вживши заходи забезпечення позову ухвалою від 20.10.2021 року, суд порушив права стягувача у виконавчих провадженнях № 66265955, № 66467623.
Більш того, суд зупинив виконавче провадження №66467623 щодо ОСОБА_2 , який взагалі не є стороною у даній справі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, оскільки постановлена з дотриманням норм процесуального права, а висновок суду першої інстанції про те, що наявні підстави для скасування заходів забезпечення позову, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Інші доводи правильність висновків суду не спростовують.
За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про захист прав споживача залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 06.06.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда