Провадження № 2/265/572/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 січня 2022 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/10500/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за участі позивачки - ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась із вказаним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що вона є власницею буд. АДРЕСА_1 , де зареєстрована з 2015 року відповідачка, яка фактично у такому будинку не мешкає з 2015 року, не маючи своїх речей у спірному житлі, не будучи у родинних відносинах із власницею житла, не приймаючи жодної участі в утриманні будинку та не сплачуючи комунальні платежі. Таким чином вважала, що оскільки відповідачка не мешкає в спірному будинку понад п`ять років, що чинить перешкоди власнику у користуванні таким житлом, то просила суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування буд. АДРЕСА_1 .

Позивачка, ОСОБА_1 , підтримала в суді заявлені нею вимоги, вказуючи, що відповідачка ніколи не мешкала та мешкає за спірною адресою, оскільки була лише зареєстрована у належному їй будинку на прохання подруги. Таким чином тривалий час порушуються права позивачки, як власниці буд. АДРЕСА_1 .

Відповідачка, ОСОБА_2 , у судове засідання за невідомих суду причин не з`явилась повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленою.

За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20 березня 2003 року, реєстр нотаріусу № 130, ОСОБА_1 є власницею буд. АДРЕСА_1 , що підтверджується копією вказаного договору та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 квітня 2003 року.

За інформацією від 25 листопада 2021 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що у буд. АДРЕСА_1 зареєстрована, зокрема, з 15 грудня 2015 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Натомість, згідно із актом від 13 грудня 2021 року вбачається, що в буд. АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає більше 5 (п`яти) років, що підтверджують сусіди по будинку.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , сусіди позивачки, вказували, що ОСОБА_1 тривалий час мешкає по АДРЕСА_1 разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_6 , до яких часто навідуються їх діти та сестра, які однак із позивачкою на постійній основі не мешкають. Вказували при цьому, що ОСОБА_2 їм не знайома, яку вони ніколи не бачили по АДРЕСА_1 , тому де вона може перебувати їм невідомо.

Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідачка, ОСОБА_2 , фактично з моменту своєї реєстрації у буд. АДРЕСА_1 не мешкає без поважних причин.

Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним.

За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц.

Натомість, суд встановив, що відповідачка не приходиться членом родини позивачки, яка є власником спірного житла.

Суд при цьому зауважує, що аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна прав щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Суд встановив, що сторони на теперішній час не є членами родини, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків.

Таким чином право відповідачки на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 357/7940/16-ц.

Отже, за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідачка, залишаючись зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є такою, що втратила право користування буд. АДРЕСА_1 .

Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання ОСОБА_2 у спірному житловому приміщенні з 2015 року свідчить про фактичну втрату нею права на користування таким житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову шляхом позбавлення ОСОБА_2 права користування буд. АДРЕСА_1 .

Згідно із ст. 141 ЦПК судові витрати позивача зі сплати судового у розмірі 908 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 31 січня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка мешкає в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Суддя