Справа № 465/7003/19 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/3537/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника ТзОВ «Фіакр-Львів» - Стефківського В.І.,

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2021 року у справі, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди .

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 14 червня 2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням, та автобуса марки «БАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 липня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 виконував посадові обов`язки водія та перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів», відтак саме на останнього покладається обов`язок відшкодувати завдану шкоду. Зазначає, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», як страховиком цивільно-правової відповідальності власника автобуса марки «БАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , виплачено йому страхове відшкодування в розмірі 87 364.13 грн., незважаючи на те, що висновком експерта № 185/19 від 21 серпня 2019 року встановлено, що вартість матеріального збитку становить 112 949.50 грн., а ліміт відповідальності страховика - 100 000 грн., відтак з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на його користь підлягає стягненню 12 635.87 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , перевищує розмір страхового відшкодування, він звернувся з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» про добровільну сплату різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, що становить 180 282.46 грн., однак відповідачем задоволено його вимогу лише частково в розмірі 12 949.50 грн., відтак з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» підлягає стягненню 167 332.96 грн. Вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та переживання негативних емоцій через пошкодження його майна, необхідності його ремонту, неможливості використовувати автомобіль протягом тривалого періоду часу, чим порушено його нормальний життєвий уклад, яку він оцінює в розмірі 3000 грн., що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів».

З наведених підстав просить:

-стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 додаткове страхове відшкодування в розмірі 12 635.87 грн.;

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 167 332.96 грн.;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 додаткове страхове відшкодування в розмірі 12 635.87 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 167 332.96 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 10 826.55 грн., з яких: 1703.34 грн. на відшкодування судового збору, 6516.57 грн. - витрати на правову допомогу, 2606.63 грн. - витрати на висновок експерта.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 803.15 грн., з яких: 126.36 грн. - витрати на відшкодування судового збору, 193.37 грн. - витрати за висновок експерта, 483.42 грн. - витрати на правову допомогу.

Судові витрати, понесені відповідачем 1 - ТзОВ «Фіакр-Львів» залишено за відповідачем 1.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2021 року оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів»є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Судом не враховано, що позивач не надав належних доказів здійснення ним оплати за заміну деталей та виконання ремонтних робіт, що свідчить про те, що ремонт автомобіля ним не проводився. Зазначає, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту, з врахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості, однак судом першої інстанції не враховано строки експлуатації КТЗ для врахування зносу, відтак при розрахунку розміру завданої шкоди не враховано, що коефіціент фізичного зносу становить 0.7%, а відтак розрахунок майнової шкоди є необгрунтованим та безпідставним, оскільки грунтується на припущеннях та на підставі результатів висновку експерта без встановлення розміру фактичних витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу. На думку апелянта наданий позивачем висновок експерта № 185/19 від 21 серпня 2019 року не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не містить відомостей про те, що його підготували для подання до суду, а також в ньому не зазначено, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Звертає увагу на те, що на вимогу позивача ним відшкодовано в добровільному порядку завдану шкоду в розмірі 12 949.50 грн., тому стягнення з нього моральної шкоди є безпідставним. Крім того, заявлений розмір моральної шкоди не підтверджений жодними належними та допустимими доказами, а базується лише на голослівних твердженнях. З наведених підстав просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів»скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «Фіакр- Львів» - Стефківського В.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2019 року о 15:30 год. на а/д Львів-Пустомити-Меденичі 12 км + 950 м, ОСОБА_3 , керуючи автобусом «БАЗ» н.з. НОМЕР_2 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху та зміною його напрямку, не переконався що це буде безпечно, не надав перевагу в русі автомобілю «БМВ» н.з. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, здійснив зіткнення з даним автомобілем, який після зіткнення відкинуло на стоячий автомобіль «Фольксваген» н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого вказаним автомобілям та дорожньому огородженню було завдано технічних пошкоджень, чим порушив п.2.3б, 10.1, 16.13 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП./а.с.11/

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 липня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 гривень. Постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 липня 2019 року у справі № 450/2113/19 набрала законної сили 27 липня 2019 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 4641, транспортний засіб ««БМВ» н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 .

Згідно з Листом вих. № 147 від 30 вересня 2019 року Головного директора ТзОВ «Фіакр-Львів» ОСОБА_4 , ОСОБА_3 працює водієм автотранспортних засобів ТзОВ «Фіакр-Львів» з 18 грудня 2014 року.

На дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля БАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», за Полісом ОСЦПВВНТЗ ЕР 103019230 від 06 червня 2019 року.

Згідно висновку № 185/19 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 21 серпня 2019 року: вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW 525D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дослідження становить: 280282,46 грн.; вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля BMW 525D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження у ДТП 14 червня 2019 року, на момент дослідження становить: 112494,50 грн.; ринкова вартість автомобіля BMW 525D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в цінах на 14 червня 2019 року (без врахування пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП 14 червня 2019 року) становить 349354,25 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 06/185/19 від 17 липня 2019 року до висновку експерта 185/19 вартість ремонту автомобіля марки BMW 525D, 5-а серія Е60/61, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 280282,46 грн. та складається з 9312,50 грн. - загальна сума вартості робіт, 5263,94 грн. - загальна сума додаткових витрат, 26658,93 грн. - загальна сума фарбування та 239047,09 грн. загальна сума запчастин.

Згідно з квитанцією від 17 липня 2019 року вартість проведення експертизи № 06/185/19 від 17 липня 2019 року становить 2800 грн.

Позивач ОСОБА_1 18 жовтня 2019 року звернувся до ТзОВ «Фіакр-Львів» з листом-вимогою про сплату йому протягом 7-ми календарних днів з моменту отримання вказаної вимоги, різниці між фактичним розміром шкоди і страхової виплатою, а саме 180282,46 грн. шляхом зарахування коштів на його платіжну картку.

Згідно з платіжним дорученням № 1726 від 28 жовтня 2019 року ТзОВ «Фіакр-Львів» перерахувало ОСОБА_1 12949,50 грн., згідно листа-вимоги від 18 жовтня 2019 року (відшкодування шкоди внаслідок ДТП)».

Відповідно до звіту № 215548 про оцінку (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 22 липня 2019 року вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу BMW 525D, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 100876,68 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування), вартість відновлювального ремонту 248824,11 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 100876,68 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування).

Згідно з ремонтною калькуляцією № 215548 від 30 липня 2019 року вартість ремонту автомобіля марки BMW 525D, 5-а серія Е60/61, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 248824,11 грн. та складається з 11708,34 грн. - загальна сума вартості робіт, 375,00 грн. - загальна сума додаткових витрат, 21160,23 грн. - загальна сума фарбування та 215580,54 грн. загальна сума запчастин.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 215548 від 22 липня 2019 року вартість ремонту автомобіля марки BMW 525D, 5-а серія Е60/61, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 281800,23 грн. та складається з 11708,34 грн. - загальна сума вартості робіт, 375,00 грн. - загальна сума додаткових витрат, 21160,23 грн. - загальна сума фарбування та 248556,66 грн. загальна сума запчастин.

Згідно з ремонтною калькуляцією № 215548 від 22 липня 2019 року вартість ремонту автомобіля марки BMW 525D, 5-а серія Е60/61, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 248824,11 грн. та складається з 11708,34 грн. - загальна сума вартості робіт, 375,00 грн. - загальна сума додаткових витрат, 21160,23 грн. - загальна сума фарбування та 215580,54 грн. загальна сума запчастин.

Обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 червня 2019 року за участю транспортних засобів сторін у справі, а також вина працівника ТОВ «Фіакр-Львів» ОСОБА_3 у її скоєнні цієї ДТП, учасниками справи, а також апелянтом, не заперечуються та ними визнаються.

Позивачем ОСОБА_1 також визнається виплата йому страховиком - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 87 364 грн 13 коп. страхового відшкодування у зв`язку з цією ДТП, а також добровільного відшкодування роботодавцем винного в ДТП працівника ТОВ «Фіакр-Львів» завданої позивачу шкоди в розмірі 12 949 грн 50 коп.

Предметом спору у справі є стягнення зі страховика недоплаченої суми страхового відшкодування та стягнення з роботодавця непокритої страховим відшкодування шкоди, за мінусом добровільно сплаченої суми такого відшкодування, внаслідок невірного, на думку позивача, визначення суми шкоди страховиком.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 додаткового страхового відшкодування у розмірі 12635.87 грн. в апеляційному порядку не оскаржується, відтак законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч.1, 2 ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Частина 1 ст. 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебував у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо вннним водієм.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та нормами статті 1194 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.22.1 ст.22 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом вказаних норм, з урахування положень абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо потерпілому виплата зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, який повертається після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.

Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18).

При цьому, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18).

Оскільки страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справа № 686/17155/15-ц (провадження № 61-18840св18).

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, в апеляційному порядку страховиком не оскаржується, як і не оскаржується у цій частині позивачем.

Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 102 ЦПК України).

За змістом частин першої та сьомої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Відповідно до частини 7 статті 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

З матеріалів справи убачається, що позивач разом з позовом подав до суду висновок експерта № 185/19, складений 21 серпня 2019 року.

Зміст поданого висновку експерта свідчить, що такий підготовлено для подання до суду, а експерт, який його склав попереджений про кримінальну відповідальність за відповідними статтями КК України.

При цьому, клопотання про проведення відповідної судової експертизи ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій апелянт не заявляв, тобто своїм правом на спростування доказів, наданих позивачем, не скористався.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вирішуючи спір виходив з того, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

А відтак, встановивши, що розмір шкоди, який перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування, підтверджено належними та допустимими доказами, і ці обставини відповідачами не спростовано, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про стягнення завданої майнової шкоди у заявленому позивачем розмірі.

Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства ( пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IVстраховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону (див. пункти 166-172 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20)).

Вимоги про відшкодування моральної шкоди пред`явлені до належного відповідача - роботодавця винної в ДТП особи, завдавання позивачу внаслідок ДТП моральної шкоди є доведеним, а відповідачем не спростовано

Доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду щодо завдання позивачу внаслідок ДТП моральної шкоди та її розмір.

На думку колегії суддів 3000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, за обставинами цієї справи не є завищеним, відповідає вимогам розумності і справедливості, та критерію добросовісності, і не призводить до збагачення потерпілого.

Під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції № 2) [ВП], § 41.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки її доводи вірних висновків суду не спростовують.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, відсутні.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. […] саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

З матеріалів справи убачається, що у відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просив здійснити розподілу судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції. До відзиву додано детальний опису робіт, виконаних адвокатом, Додаток № 3 до договору про надання правової допомоги № 01-08/1/19 від 28 серпня 2019 року, підписаний 04 січня 2022 року, акт про надані послуги від 25 січня 2022 року, розрахункова квитанція на суму 4 200,00 грн. Відзив надіслано іншим учасникам справи.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача ТОВ «Фіакр-Львів» не подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим, такі підлягають стягненню з ТзОВ «Фіакр - Львів».

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіакр-Львів» - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ТзОВ «Фіакр-Львів» на користь ОСОБА_1 4200 грн. за надання правничої допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09.06.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк