Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Бедьо В.І.

за участю секретаря судових засідань Пазяк С.М.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Котубей О.В., Ісак Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:-

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує наступним.

На підставі постанови Ужгородського міськрайонного суду від 22.12.2020 року справі № 308/11018/20 закрито провадження відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 04.01.2021 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 28. 04. 2021 року у справі № 308/539/21 закрито провадження відносно ОСОБА_2 у вчиненніадміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 11.05.2021 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2021 року у справі № 308/545/21 закрито провадження відносно ОСОБА_2 вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 11.05.2021 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2021 року у справі № 308/543/21 закрито провадження відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП - у зв`язку : відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законносили 11.05.2021 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2021 року скасовано постанову серії ДП018 №739812 від 13.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не і автоматичному режимі, згідно з якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вид штрафу в сумі 425 грн., а провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Рішення набуло законної сили 28.05.2021 року.

Позивач вказує на те, що шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (пункт 2 частини 1 статті 1 зазначеного Закону). У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частини 2 статті і цього Закону).

Так, пунктом 4 статті 2 Закону № 266/94-ВР встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 перебував під судом:за ч.1 ст. 130 КУпАП з 13 жовтня 2020 року по 04 січня 2021 року, протягом 2 (двох) місяців. У вересні-грудні 2020 року один мінімальний розмір заробітної плати складав суму 5000 грн. Звідси, 5000,00 х 2 місяці = 10 000,00 гривень за ст. 124 КУпАП з 13 жовтня 2020 року по 11.05.2021 року, протягом 6 (шести) місяців.

У вересні-грудні 2020 року один мінімальний розмір заробітної плати складав суму 5000 грн, а з 1 січня 2021 року - 6000 грн. Звідси, 5000,00 х 2 місяці = 10 000,00 гривень; 6000,00 х 4 місяці = 24 000 гривень; разом за 6 місяців = 10 000 грн. + 24 000 грн.= 34 000 грн.

за ч.І ст.122-2 КУпАП з 13 жовтня 2020 року по 11.05.2021 року, протягом 6 (шести) місяців.

У вересні-грудні 2020 року один мінімальний розмір заробітної плати складав суму 5000 грн, а з 1 січня 2021 року - 6000 грн. Звідси, 5000,00 х 2 місяці = 10 000,00 гривень; 6000,00 х 4 місяці = 24 000 гривень; разом за 6 місяців = 10 000 грн. + 24 000 грн.= 34 000 грн

за ст. 122-4 КУпАП з 13 жовтня 2020 року по 11.05.2021 року, протягом 6 (шести) місяців.

У вересні-грудні 2020 року один мінімальний розмір заробітної плати складав суму 5000 грн, а з 1 січня 2021 року - 6000 грн. Звідси, 5000,00 х 2 місяці = 10 000,00 гривень; 6000,00 х 4 місяці = 24 000 гривень; разом за 6 місяців = 10 000 грн. + 24 000 грн.= 34 000 грн

за ч.І ст.126 КУпАП з 13 жовтня 2020 року по 28.05.2021 року, протягом 7 ( семи) місяців.

У вересні-грудні 2020 року один мінімальний розмір заробітної плати складав суму 5000 грн, а з 1 січня 2021 року - 6000 грн. Звідси, 5000,00 х 2 місяці = 10 000,00 гривень; 6000,00 х 5 місяці = 30 000 гривень; разом за 7 місяців = 10 000 грн. + ЗО 000 грн.= 40 000 грн.

Таким чином, підлягає стягненню сума у розмірі 152 000 грн (10 000 + 34000 +34000+ 34000+40000).

ОСОБА_2 зазначає, що у зв`язку із судовими провадженнями по вказаних справах його було звільнено з роботи з Управління патрульної поліції в Закарпатській області, він залишився без джерела доходів, маючи на утриманні малолітню дитину, що в подальшому призвело до того, що сімейне життя у мене не склалося. Це призвело до душевних страждань, зниження престижу, репутації перед колегами та рідними. Вказує, що добросовісно виконував свою роботу в Управлінні патрульної поліції в Закарпатській області, є учасником бойових дій.

Зважаючи на тяжкі зміни у його життєвих стосунках, вважає, що на його користь підлягає стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання грошових коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України у розмірі 200 000 ( двісті тисяч ) гривень у відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.09.2021 року відкрито провадження у справі та визначено порядок розгляду за загальними правилами позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви.

Представники відповідача заперечили проти задоволення позовної заяви з мотивів, вказаних у відзиві на позові від 04.10.2021 року. Свою правову позицію обґрунтовують тим, що Закон № 266/94-ВР в даному конкретному випадку застосуванню не підлягає, оскільки патрульна поліція як елемент системи Національної поліції України не є органом уповноваженим проводити досудове розслідування чи оперативно-розшукову діяльність. Також сторона відповідача вважає недоречним посилання позивача на рішення об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року, оскільки в даних правовідносинах відмінні фактичні дані і стороною у іншій справі була прокуратура. Сторона відповідача вказує на те, що ОСОБА_2 не надав жодних доказів наявності моральної шкоди і посилається виключно на факт закриття справ проадміністративне правопорушення та час перебування під слідством чи судом. Звертають увагу на те, що позивач під судом чи слідством не перебував, оскільки перебування під слідством чи судом передбачає наявність спеціального статусу підсудного(підозрюваного). Натомість ОСОБА_2 перебував в статусі позивача в адміністративні справі, а вході розгляду протоколів про

адміністративне правопорушення. Також сторона відповідача акцентує увагу на тому, що закриття справи про адміністративне правопорушення як основна підстава для задоволення позову про стягнення моральної шкоди порушує базові принципи цивільного судочинства рівності перед судом та змагальності сторін.

Сторона позивача подала до суду відповідь на відзив від 22.10.2021 року, в якому акцентує увагу на тому, що сам по собі факт наявності обставини про закриття справи про адміністративне правопорушення є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди в силу вимог Закону № 266/94-ВР і таке право виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Разом з тим 21.10.2021 року ним подано до суду письмові пояснення. Так, третя особа вказує, що на даний час не має жодного нормативно-правового акту, який регулював би порядок шкоди, завданої неправомірними діями органами патрульної поліції, яка діє відповідно до вимог Закону України «Про поліцію». На даний момент існує лише один нормативно-правовий акт, який регулює порядок відшкодування шкоди за рахунок держави це Закон № 266/94-ВР. Третя сторона вважає, що сам факт скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення не є доказом заподіяння моральної шкоди та підставою для стягнення шкоди. Так, представник третьої особи звертає увагу на відсутність у справі доказів моральної шкоди, завданої протиправними діями працівника Управління патрульної поліції, доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з оточуючими, у приниженні його честі, гідності , моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які на думку останнього настали внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Також звертають увагу суду на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатній для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. На підставі викладеного третя особа просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши зміст позовної, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні дані та відповідні правовідносини.

У серпні 2021 року ОСОБА_2 на підставі Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) звернувся до суду із заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними на його думку діями працівників Департаменту патрульної поліції НПУ, які ініціювали та здійснювали відносно нього складення протоколів про адміністративні правопорушення, які в подальшому були закриті судом за відсутністю складу.

ОСОБА_2 зазначає, що у зв`язку із судовими провадженнями по вказаних справах, його було звільнено з роботи з Управління патрульної поліції в Закарпатській області, він залишився без джерела доходів, маючи на утриманні малолітню дитину, що в подальшому призвело до того, що сімейне життя у мене не склалося. Як наслідок призвело до душевних страждань, зниження престижу, репутації перед колегами та рідними і зважаючи на тяжкі зміни у його життєвих стосунках, вважає, що на його користь підлягає стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання грошових коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України у розмірі 200 000 ( двісті тисяч ) гривень у відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено наступні фактичні дані.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 28. 04. 2021 року у справі № 308/539/21 закрито провадження відносно ОСОБА_2 у вчиненніадміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 11.05.2021 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2021 року у справі № 308/545/21 закрито провадження відносно ОСОБА_2 вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 11.05.2021 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2021 року у справі № 308/543/21 закрито провадження відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП - у зв`язку : відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законносили 11.05.2021 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2021 року скасовано постанову серії ДП018 №739812 від 13.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не і автоматичному режимі, згідно з якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вид штрафу в сумі 425 грн., а провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Рішення набуло законної сили 28.05.2021 року.

Як вбачається з Доданої до справи копії наказу № 603 від 22.10.2022 року вбачається, що до інспектора взводу № 2 роти № 2 ( з обслуговування м. Ужгорода) молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з служби поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні пунктів 1, 2, 6, 7, 11 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 18 України «Про національну поліцію», Пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11. 2016 року № 1179, Присяги працівника поліції, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України ( а .с 107).

Позивач вважає, що через незаконні дії працівників поліції, що склали відносно нього протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності, його було звільнено з роботи, що негативно вплинуло на його матеріальний стан та відносини в родині та оточуючими, завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 200 000 грн.

Разом з тим судом встановлено, що відомості про оскарження вказаного наказу № 603 від 22.10.2022 року ОСОБА_2 як незаконного та скасування його судом в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим

способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується

державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідач протиправно склав протоколи про адміністративне правопорушення відносно нього, чим завдав йому суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення його нормальних життєвих та професійних зв`язків.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з позовної заяви свою правову позицію сторона позивача доводить посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21). Так зі змісту вказаної постанови вбачається, що такій зазначено:

«У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

Разом з тим судом вивчено судову практику Верховного суду, що стосується стягнення моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, та встановлено наступне.

У постанові Верховного суду від 21.10.2020 року (справа № 312/262/18; провадження № 61-14401св19) суд вказав: «Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди».

Також суд при розгляді даної справи враховує постанову Великої палати від 08.02.2022 року ( справа № 201/10234/20 , провадження № 14-77цс21), у якій зазначено: «131. Передбачене статтею 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

132. Відтак моральна шкода у цих правовідносинах у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України та статтею 4 Закону № 266/94-ВР, відшкодовується особі, щодо якої допущено передбачені статтею 1 цього Закону дії без встановлення вини органу, що відповідає за відшкодування такої шкоди. Факт спричинення моральної шкоди, як і її розмір, що перевищує мінімально встановлений законом, підлягають встановленню та доведенню при розгляді відповідної вимоги, поданої у будь-якій формі з дотриманням необхідних, передбачених статтею 175 ЦПК України елементів у позовному провадженні.»

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Детально вивчивши надані стороною позивача докази по справі суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

Суд також враховує, що наданий в якості доказу наказ про його звільнення з роботи містить вказівку на порушення ОСОБА_2 багатьох норм чинного законодавства, які пов`язані не тільки з порушенням ПДР. Також матеріали справи не містять доказів оскарження вказаного наказу як незаконного чи рішення судів про його скасування.

Тому у суду відсутні підстави вважати, що в даному випадку притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності відбулося тільки через незаконне притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Також суд критично оцінює доводи позивача щодо негативного впливу складених відносно ОСОБА_2 адміністративних протоколів на його сімейний стан та відносини з оточуючими.

Крім того суд враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 звертався до адміністративних судів з позовами на неправомірні дії працівників ДПП Національної поліції при складенні адміністративних протоколів відносно ОСОБА_2 .

Таким чином суд приходить до переконання, що сам факт закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволення позовних вимог у зв`язку не безпідставністю.

Керуючись ст.ст.4-5,10,81,89,259,263-265,273, 352,354 ЦПК України, Законом № 266/94-ВР, ст.ст.15, 16, 23, 1173, 1174, 1176, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності відмовити.

Учасники судового процесу:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса:03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3

Третя особа: Державна казначейська служба України, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06.06.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.І.Бедьо