Справа № 567/1545/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2022 року м. Острог
Острозький районний суд Рівненської області у складі :
головуючий суддя Василевич О.В.
секретар Клімович О.О.
з участю представника позивачки - адвоката Шминдрук О.Ф.
представника третьої особи Баталової Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів, -
В Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів звернулась ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області.
В обґрунтування позову зазначає, з 25.07.2018 р. по 10.12.2020 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 10.12.2020 р. було розірвано. Від шлюбу з відповідачем вони мають малолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що будучи батьком малолітньої доньки відповідач не виконує покладені на нього обов`язки з виховання дитини, зокрема, з грудня 2019 року, коли між подружжям фактично були припинені шлюбні відносини, відповідач з власної ініціативи жодного разу не бачився з дитиною, не цікавився її життям, не відвідує її та не спілкується з дитиною, не піклується про стан її здоров`я та духовний розвиток, а також не приймає будь-якої участі в матеріальному утриманні дитини.
Зазначає, що вона жодним чином не чинить перешкоду у спілкуванні відповідача з донькою.
Вказує, що вона звернулась до органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, та 15.11.2021 р. за результатами розгялду її заяви був наданий висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні доньки, він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, зв`язок між батьком та дитиною повністю втрачений, відповідач не вживає будь-яких дій для відновлення стосунків з дитиною. Байдужа поведінка відповідача негативно впливає на психіку дитини.
Крім того вказує, що згідно судового наказу, виданого Острозьким районним судом Рівненської області з відповідача стягнуто на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не сплачує присудженні з нього до стягнення аліменти.
Зазначає, що у зв`язку з тим, що на даний час вікові потреби доньки зросли, відтак розмір аліментів, визначений судовим наказом, є недостатнім для забезпечення належних умов проживання та розвитку доньки.
Покликаючись на те, що відповідач є працездатною особою, а відтак має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1600 грн. щомісячно.
Вважає, що існують передбачені законом підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також існують підстави для збільшення стягуваних з нього аліментів на утримання дитини, що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом.
Ухвалою від 01.12.2021р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 20.04.2022р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Шминдрук О.Ф. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити та позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та змінити розмір аліментів, визначений судовим наказом Острозького районного суду Рівненської області від 04.03.2021 року у цивільній справі № 567/178/21 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1600 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.
При цьому пояснила, що відповідач ОСОБА_2 після винесення судового рішення про розірвання шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 , вихованням та утриманням своєї доньки не займався, будь-якої уваги для доньки не приділяв, жодного разу не відвідував та не цікавився її життям та здоров`ям, жодного разу не телефонував, не вітав з святами, днями народженнями, аліменти не сплачував. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, спроби відновити спілкування з дитиною він не здійснює, хоча будь-яких перешкод для цього позивачка не чинить. На даний час зв`язок між дитиною і відповідачем втрачено. Відповідач будь-якої матеріальної допомоги для утримання доньки не надає, в той час як по мірі дорослішання у дитини збільшуються потреби, а тому просила позов задовольнити в повному обсязі.
Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки та при вирішенні спору в частині зміни стягуваних з відповідача аліметів на утримання дитини покладається на розсуд суду. Пояснила, що до органу опіки та піклування Острозької міської ради надійшло звернення позивачки ОСОБА_1 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході з`ясування обставин, на які покликалася позивачка як на підставу для позбавлення позивача батьківських прав, органом опіки та піклування було встановлено, що ОСОБА_2 впродовж тривалого часу участі у вихованні доньки не приймає, не цікавиться її здоров`ям, не намагається зустрічатися з дитиною, аліментів не сплачує, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитиною опікується виключно її матір, яка постійно цікавиться розвитком доньки та самостійно приймає безпосередню участь у вихованні та утриманні дитини. Вчинення перешкод для ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною зі сторони ОСОБА_1 не встановлено і ОСОБА_2 з будь-якими заявами про наявність у нього перешкод у вихованні доньки до служби у справах дітей не звертався.
Вказала, що питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 було предметом розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, на яке він жодного разу не з`явився. Зазначила, що у телефонній розмові з ОСОБА_2 йому неодноразово пропонувалося з`явитися на засідання комісії та проявити свій інтерес до дитини, надавши з даного приводу свої пояснення, проте ОСОБА_2 засідання комісії проігнорував та не скористався своїм правом надати будь-які пояснення чи заперечення.
Зазначила, що з урахованням зібраних матеріалів, вивчивши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, що мають значення, діючи в інтересах малолітньої, було прийнято рішення надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
За клопотанням представника позивачки з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивачки - адвоката Шминдрук О.Ф., представника третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З пояснень представника позивачки та третьої особи, письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.
Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 10.12.2020 року (а.с.11).
Під час шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої вказано відповідача ОСОБА_2 , а матір`ю - позивачку ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 02.10.2018 року (а.с.9).
З доводів позивачки та матеріалів справи судом встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 проживають в АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 окремо від них за адресою : АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання №825 від 25.10.2018р., №841 від 29.10.2018 р., довідкою про склад сім`ї №1611 від 28.09.2021 р. та адресною довідкою від 29.12.2021р. (а.с.8, 10, 12, 40).
Згідно довідки Острозького дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №2 «Веселка» гуманітарно-естетичного напрямку Острозької міської ради № 44 від 29.09.2021р., за час перебування малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у закладі дошкільної освіти, дитиною опікується її матір ОСОБА_1 , яка постійно цікавиться розвитком дівчинки, бере участь у житті групи, вчасно приводить та забирає доньку. На рекомендації вихователів та практичного психолога реагує правильно та виконує їх. Батько малолітньої ОСОБА_3 у вихованні доньки участі не приймає, за час перебування дитини у закладі жодного разу не з`являвся (а.с.14).
Згідно акту оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 від 04.10.2021р. за місцем проживання АДРЕСА_1 на момент оцінювання встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. В будинку наявні всі необхідні умови для належного проживання малолітньої ОСОБА_3 (а.с.16-19).
Згідно судового наказу Острозького районного суду Рівненської області від 04.03.2021 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в мінімальному розмірі, визначеному законом - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно,що на час розгляду справи у суді складає 1050 грн.
З дослідженого судом висновку органу опіки та піклування Острозької міської ради Рівненської області від 15.11.2021 р. вбачається, що після звернення позивачки, орган опіки та піклування, вивчивши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, що мають істотне значення, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, та діючи в інтересах малолітньої дитини, вирішив за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).
Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що відповідач, який є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не піклується про її стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням, умовами проживання, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини, як складову виховання. Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі у вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя своєї дитини має місце на протязі тривалого періоду часу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не бере участі в утриманні, вихованні та розвитку своєї доньки, взагалі не цікавиться її життям, здоров`ям, не виявляє будь-якого інтересу до неї.
На даний момент відповідач продовжує свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, перешкод, які б заважали відповідачу виконувати батьківські обов`язки судом не встановлено та відповідач про такі перешкоди суд не повідомив, бажання щодо налагодження стосунків з дитиною відповідач не виявляє, а тому згідно висновку органу опіки та піклування було прийнято рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, не докладає належних зусиль для того, щоб брати належну участь у житті своєї доньки.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Слід зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку, а саме виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів.
Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) вказує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, своє ставлення до виховання дитини не змінив, не прагне налагодити стосунки з дитиною, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться її життям, не спілкується із дитиною та не піклується про її стан здоров`я, не дає дитині доступу до культурних та інших цінностей. Відповідач ОСОБА_2 у службу в справах дітей із заявою про те, що йому перешкоджають спілкуватися з дитиною, не звертався.
При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції відносно своєї доньки.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється тривалий час від виконання своїх батьківських обов`язків, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.
З урахуванням вище встановлених обставин суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки обставини наведені у такому висновку знайшли своє підтвердження у доказах, досліджених судом.
Враховуючи положення ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України у відповідності до яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, суд вбачає фактичні та правові підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .
При вирішенні вимоги позивачки про зміну розміру аліментів, визначених судовим наказом Острозького районного суду Рівненської області від 04.03.2021 року у цивільній справі № 567/178/21, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленністю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Як було вище встановлено судом, згідно судового наказу Острозького районного суду Рівненської області від 04.03.2021 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в мінімальному розмірі, визначеному законом - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що на час розгляду справи у суді складає 1050 грн., та з часу видачі вищевказаного судового наказу змінилися обставини, які відповідно до вимог ст.182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів.
Так, з часу видачі вищевказаного судового наказу зросли вікові потреби дитини, а визначений судовим наказом їх розмір є недостатнім для забезпечення належних умов для проживання та розвитку дитини, що зумовило зміну матеріального становища позивачки.
З досліджених судом доказів встановлено, що відповідач є працездатною особою, інших непрацездатних або неповнолітніх осіб на утриманні не має,з урахуванням вище встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини, та на переконання суду відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1600 грн., оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька.
На переконання суду, розмір стягуваних з відповідача аліментів у мінімально визначеному законом розмірі на утримання дитини, з урахуванням постійно зростаючих потреб дитини, є недостатнім для забезпечення належного утримання та всебічного розвитку дитини.
Беручи до уваги встановлені обставини справи суд приходить до переконання, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача є недостатнім та підлягає збільшенню, оскільки утримання малолітньої дитини у її віці потребує від батьків додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням необхідності збільшення витрат, існуючий розмір аліментів є недостатнім для задоволення розумних потреб дитини та забезпечення рівня її життя, необхідного для гармонійного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.
У відповідності до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач доказів, які б спростовували доводи, наведені позивачкою, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги, не надав, а відтак з урахуванням здійснення цивільного судочинства на засадах змагальності сторін, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини.
Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини, та враховуючи зростаючі потреби дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1600 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його малолітньої доньки, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка.
Позов про збільшення розміру аліментів був поданий 30.11.2021р., а відтак за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти у новому розмірі.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 164, 166, 180, 182, 184, 192 СК України, ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 259, 263 - 265, 354 ЦПК України, -
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Змінити розмір аліментів, визначений судовим наказом Острозького районного суду Рівненської області від 04.03.2021 року у цивільній справі № 567/178/21 та стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.11.2021 р. та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.06.2022р.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.