КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/133/2022
справа № 357/7683/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Державної казначейської служби України Жиліна Олександра Федоровича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року, постановлене суддею Цурановим А.Ю. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування,

У С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом до відповідача Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, в якому просив: 1) стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку, через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_1 321 980 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями, бездіяльністю Головного управління Національної поліції у м. Києві; 2) стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку, через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_1 321 980 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, бездіяльністю Головного управління Національної поліції у м. Києві; 3) стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку, через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_1 28 700 грн. в рахунок відшкодування витрат, сплачених на правову (юридичну) допомогу, у зв`язку із неправомірними діями, бездіяльністю Головного управління Національної поліції у м. Києві. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в провадженні Голосіївського УП ГУНМ в м. Києві перебувало кримінальне провадження № 0009985 від 29.10.2018 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, розпочате за заявою ОСОБА_2 , відповідно до якої 18.08.2018 року ОСОБА_3 взяв у нього у користування та не повернув автомобіль марки «Хонда» моделі «СР-В» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2018 року. 26.12.2019 року співробітниками Голосіївського УП ГУНП у м. Києві було вилучено в останнього автомобіль марки «Хонда» моделі «СР-В» реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про його реєстрацію та ключі від нього на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року у справі № 752/25136/18. Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.03.2020 року у справі № 752/25136/18 ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року скасовано в частині заборони користуватись належним ОСОБА_1 майном. 31.03.2020 року представник позивача звернувся до слідчого поліції з клопотанням про невідкладне повернення у володіння та користування транспортного засобу. 07.04.2020 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 1 направив на адресу начальника СВ Голосіївського УП ГУНП в м. Києві Шевченко Д.А. вказівку № 10.31-43-3573ВИХ-20 про виконання ухвали та усунення порушень законодавства. Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2020 року у справі № 752/25136/18 задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноваженого слідчого повернути позивачу в користування транспортний засіб, свідоцтво про його реєстрацію та ключі від нього, однак автомобіль не повернуто. Позивач зазначає, що на його численні звернення не відповідають та не вчиняють дій, спрямованих на виконання рішення суду, а спеціальний майданчик, на якому повинен зберігатися транспортний засіб, порожній. Оскільки позивачу нанесено шкоду, останній звернувся до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 321 980 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 28 700 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник Державної казначейської служби України Жилін О.Ф. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з`ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, зокрема вказує, що Казначейство жодних прав та обов`язків позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало. Позивачем не доведено заподіяння йому матеріальної шкоди. В даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення, без якого державний орган неможливо зобов`язати відшкодувати шкоду. Вказує, що оскільки триває розгляд справи по встановленню законного власника транспортного засобу, відсутні підстави для відшкодування в рахунок матеріальної шкоди вартості автомобіля. В обґрунтуваннях та доводах позовної заяви щодо відшкодування моральної шкоди не було доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причинно-наслідковий зв`язок. Оскільки позивачем документально не доведено суму заявлених витрат на правничу допомогу та така сума безпідставно збільшена та неспівмірна із понесеними витратами адвоката на надання правничої допомоги, вважає, що вказана сума в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має бути залишена без розгляду.

Представник Державної казначейської служби України у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на презумпцію правомірності набуття права власності, з урахуванням того, що автомобіль був вилучений у ОСОБА_1 працівниками поліції на законній підставі, проте 17.03.2020 року неправомірно переданий попередньому власнику, зважаючи на ухвалу суду від 15.05.2020 року у справі № 752/25136/18, якою підтверджено бездіяльність слідчого, що є втручанням держави, в особі органу поліції у мирне володіння позивачем власністю, позивачем доведено завдання йому матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Хонда» моделі «СРВ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 02.10.2018 року ТСЦ 3249.

10.12.2018 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/25136/18 задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві Кузьменка В.А., погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №1 Кошовим І.О., в межах кримінального провадження № 0009985 від 29.10.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України про накладення арешту; накладено арешт на транспортний засіб марки «Хонда» моделі «СР-В» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_4 , заборонено гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користуватися та розпоряджатися зазначеним автомобілем, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , ключем від вказаного транспортного засобу.

26.12.2019 року співробітниками Голосіївського УП ГУНП у м. Києві вилучено у ОСОБА_1 автомобіль марки «Хонда» моделі «СРВ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про його реєстрацію та ключі від нього.

04.03.2020 року ухвалою Київського апеляційного суду скасовано ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2018 року у справі № 752/25136/18 та постановлено нову, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві Кузьменка В.А., погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №1 Кошовим І.О., в межах кримінального провадження № 0009985 від 29.10.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України про накладення арешту та накладено арешт на транспортний засіб марки «Хонда» моделі «СР-В» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_4 , заборонивши ОСОБА_1 розпоряджатися вказаним автомобілем, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та ключем від автомобіля.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань № 0009985 від 29.10.2018 року Голосіївським УП ГУНП в місті Києві, за заявою ОСОБА_2 розпочато провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, відповідно до якого 18.08.2018 року ОСОБА_3 взяв у користування у ОСОБА_2 автомобіль марки «Хонда» моделі «СР-В» реєстраційний номер НОМЕР_1 та по теперішній час не повертає, наразі встановлено, що вказаний автомобіль перереєстровано на нового власника.

Відповідно до висновку експерта від 29.05.2019 року № 17-3/771 підпис від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис» в довіреності із серійним номером ННІ 601567 від 20.09.2018 року на розпорядження транспортним засобом виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Відповідно до копії постанови начальника відділення № 3 слідчого відділу Голосіївського УП ГУ Національної поліції в місті Києві майора поліції Комендант Маріанни Юріївни від 17.03.2020 року, автомобіль марки «Хонда» моделі «СРВ» реєстраційний номер НОМЕР_2 визнано речовим доказом у провадженні № 0009985 та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2 .

Мотивами вказаної постанови є порушення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, наказу МВС України «Про затвердження Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них» № 379 від 11.08.2010 року. Зазначено, що набувачем спірного транспортного засобу є ОСОБА_1 , який незаконно керує та розпоряджається зазначеним транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , всупереч волі законного власника ОСОБА_2

31.03.2020 року представник ОСОБА_1 звернувся до органу відповідача з клопотанням про виконання вказаної ухвали Київського апеляційного суду та повернення у володіння та користування ОСОБА_1 спірного транспортного засобу, свідоцтво про його реєстрацію та ключ.

07.04.2020 року Київська місцева прокуратура № 1 направила начальнику СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві вимогу № 10.31-43-3573ВИХ-20 про усунення порушень законодавства, проведення службової перевірки та виконання ухвали суду.

04.05.2020 року Голосіївське УП ГУ Національної поліції в м. Києві листом № 6398/125/48/2020 повідомило про відсутність підстав для повернення вилученого автомобіля та рекомендувало звернутися з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, або зі скаргою на бездіяльність слідчого, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна до органів суду та прокуратури.

04.05.2020 року Голосіївське УП ГУ Національної поліції в м. Києві листом № 6410/125/47/03-20 повідомило позивачу, що автомобіль марки «Хонда» моделі «СР-В» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову - НОМЕР_4 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 визнано речовими доказами та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_2

15.05.2020 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/25136/18 задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві, яка полягала в неповерненні вилученого майна у кримінальному провадженні № 0009985 від 29.10.2018 року та зобов`язано уповноваженого слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві у межах кримінального провадження № 0009985 від 29.10.2018 року повернути ОСОБА_1 у користування автомобіль марки «Хонда» моделі «СР-В» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову - НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; ключ від транспортного засобу марки «Хонда» моделі «СР-В» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову - НОМЕР_4 . Вказана ухвала набрала законної сили 15.05.2020 року.

17.07.2020 року Голосіївське УП ГУ Національної поліції в м. Києві листом № 15921/125/23/1-20 повідомило, що в діях слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції ОСОБА_4 та т.в.о. начальника СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції Шевченка Д.А. виявлено окремі порушення вимог кримінального процесуального законодавства України. З метою усунення виявлених порушень, 14.07.2020 року слідчим відділом вручено ОСОБА_2 копію ухвали від 15.05.2020 року та зобов`язано останнього повернути ОСОБА_1 транспортний засіб. 06.07.2020 року слідчим відділом прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0009985 у зв`язку із закінченням процесуальних строків.

06.08.2020 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/5281/20 за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , державного нотаріуса Восьмої Донецької державної нотаріальної контори Кучеренко О.Л., третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Костюк І.О. про визнання правочинів недійсними та витребування майна, накладено арешт на автомобіль марки «Хонда» моделі «СР-В», номер кузову - НОМЕР_4 , 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , та заборонено користуватися ним.

В матеріалах справи міститься лист Голосіївського УП ГУ Національної поліції в м. Києві № 16191/125/47/03-20 від 24.11.2020 року з детальною інформацією по кримінальному провадженню № 0009985.

Згідно з листом судового експерта Петрушенко В.Ф. від 06.07.2020 року № 12 орієнтовна (середня) вартість аналогічного автомобіля марки «Хонда» моделі «СР-В», 2008 року випуску станом на 06.07.2020 року становить 321 980 грн.

Постановою Верховного Суду від 02.06.2021 року у справі № 752/5281/20 скасовано ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 06.08.2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 14.01.2021 року в частині заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися транспортним засобом, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про заборону будь-яким особам користуватися та розпоряджатися транспортним засобом.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями частини 2 статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

За ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Отже, обов`язковою умовою застосування цієї норми закону є завдання посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкоди при здійсненні нею своїх повноважень.

Для настання відповідальності за вказаними нормами необхідно, щоб дії або бездіяльність були незаконними.

Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь позивача з Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві , не зазначив в чому полягає незаконність дій працівників поліції та чим підтверджується така незаконність дій, а також в чому полягає причинний зв`язок між завданою шкодою та діями органів Національної поліції у м.Києві.

Згідно із частинами другою, четвертою статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).

Із матеріалів справи вбачається, що вилучений у ОСОБА_1 автомобіль передано потерпілому у кримінальній справі ОСОБА_2 , право якого на вказаний автомобіль також було зареєстровано в органах поліції та із володіння якого автомобіль неправомірно вибув, у зв`язку із чим було порушено кримінальну справу.

Таким чином вбачається, що спір щодо права власності на спірний автомобіль та права володіння ним виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Зазначена обставина підтверджується тим, що в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва перебуває на розгляді цивільна справа за № 752/5281/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , третя особа державний нотаріус Восьмої Донецької державної нотаріальної контори Кучеренко О.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Костюк І.О. про визнання правочинів недійсними та витребування майна.

Судом встановлено, що спірний автомобіль передано працівниками поліції на зберігання ОСОБА_2 17.03.2020 року як речовий доказ.

15.05.2020 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/25136/18 задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві, яка полягала в неповерненні вилученого майна у кримінальному провадженні № 0009985 від 29.10.2018 року та зобов`язано уповноваженого слідчого СВ Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві у межах кримінального провадження № 0009985 від 29.10.2018 року повернути ОСОБА_1 у користування автомобіль марки «Хонда» моделі «СР-В» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову - НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; ключ від транспортного засобу марки «Хонда» моделі «СР-В» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову - НОМЕР_4 . Вказана ухвала набрала законної сили 15.05.2020 року.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відмовився повертати спірний автомобіль, що підтвердив у судовому засіданні представник позивача.

Таким чином, суду не надано доказів втрати чи знищення автомобіля марки «Хонда» моделі «СР-В» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову - НОМЕР_4 , а тому підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди з відповідача не вбачається.

Оскільки автомобіль знаходиться у ОСОБА_2 , який як і ОСОБА_1 вважає себе власником спірного автомобіля і утримує його, між зазначеними особами вбачається спір про право, то колегія суддів вважає, що причинний зв`язок між діями( бездіяльністю) працівників поліції та спричиненням матеріальної шкоди позивачу, відсутній. Матеріальна та моральна шкода, які просить відшкодувати позивач за рахунок державного бюджету, не перебуває у причинному зв`язку із діями ( бездіяльністю) органів Національної поліції у м.Києві.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано та постановлено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України Жиліна Олександра Федоровича задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 червня 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: