Справа № 595/1722/21
Провадження № 2/595/45/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2022

м.Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

В складі : головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі: Присташ П.Р.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в м. Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третьої особи Служби у справах дітей Бучацької міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та третьої особи Служби у справах дітей Бучацької міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що 03 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом ДРАЦС реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області. Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 22 січня 2020 року ОСОБА_3 , як його дружині було видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 . Після отримання вказаної посвідки ОСОБА_3 фактично переїхала на їхнє попереднє місце проживання в м.Салехард, Ямало-Ненецького Автономного округу, Російської Федерації і лише зрідка навідується за зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_1 , де на даний час він проживає разом із донькою. Після повернення ОСОБА_3 в Російську Федерацію вони перестали вести спільне господарство, відносини між ними стали напруженими, фактично перестали спілкуватись, втратили почуття взаємної поваги один до одного, шлюб між ними став формальним, а тому просить суд розірвати шлюб. Крім того, позивач зазначає, що між ним та ОСОБА_3 постійно виникають сварки та конфлікти, у тому числі через те, що ОСОБА_3 повідомила, що має намір вивезти їхню доньку, яка є громадянкою України, в Російську Федерацію на постійне місце проживання, проти чого він категорично заперечує, оскільки вважає, що він має можливість забезпечити дитину кращими умовами для її проживання та розвитку за зареєстрованим місцем проживання. Зазначає, що дитина відвідує ОСОБА_5 дошкільний заклад ясла-садок «Теремок», що підтверджується довідкою вказаного ДНЗ від 02.11.2021 року №13. Також, у його власності є житловий будинок, у якому він з донькою проживає, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Позивач зареєстрований фізичною особою підприємцем та отримує дохід від підприємницької діяльності, а тому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , разом із ним.

Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив.

10 травня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно поданого клопотання просить суд розглядати справу у його відсутності та відсутності позивача. Позов підтримує, проти винесення заочного рішення суду не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідач була обізнаною щодо розгляду справи, що підтверджується наданими нею заявами. Також, судом направлялися повідомлення про судові засідання на електронну адресу, яка була надана нею раніше.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Бучацької міської ради в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у її відсутності. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

03 серпня 2013 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 86, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 6, сформованого 15.10.2021 року.

У даному шлюбі сторони мають одну дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

В Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Згідно ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно довідки № 169/2019 про реєстрацію особи громадянином України вбачається, що дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення УДМС України в Тернопільській області від 09.09.2019 року набула громадянства України на підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України ОСОБА_4 є громадянином України з 27 квітня 2017 року.

Із довідки № 13 від 02.11.2021 року, виданої Бучацьким дошкільним навчальним закладом я/с «Теремок» вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує Бучацький дошкільний заклад ясла-садок «Теремок», старшу групу.

Згідно довідки № 15 від 01.10.2021 року, виданої Бучацькою міською радою, вбачається, що ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 . До складу сім`ї позивача входять: дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У власності позивача ОСОБА_1 перебуває житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування ННМ 086387 від 01.12.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 147683110, сформованого 01.12.2018 року.

Також, у власності позивача ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка, площею 0,0710 га, кадастровий номер :02:002:0013, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , підтверджується договором дарування ННМ 086388 від 01.12.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 147684957, сформованого 01.12.2018 року.

Згідно висновку органу опіки та піклування Бучацької міської ради № 42 від 22.02.2022 року, вбачається за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , 2017 року народження, разом із батьком ОСОБА_1 . Вказаний висновок затверджений Рішенням Бучацької міської ради № 42 від 22.02.2022 року.

Відповідно до ст.150-157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати,батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків,з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно висновку органу опіки та піклування Бучацької міської ради № 42 від 22.02.202 року вбачається за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , 2017 року народження, разом із батьком ОСОБА_1 .

Таким чином, проаналізувавши письмові докази надані до суду, враховуючи те, що дитина більше року проживає з батьком, вік дитини, той факт, що дитина залишиться в звичному для себе оточенні, не змінюватиме дошкільний заклад, не припинятиме спілкування з однолітками, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 , що буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини».

Позивач не ставить перед судом питання щодо стягнення судових витрат, тому суд не розглядає питання стягнення судових витрат, а понесені судові витрати залишає за позивачем.

На підставі наведеного та керуючись ст.9,18,27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, ст.ст.2, 4,5,9,10,12,13,18,76-81,141,258,259,263-265, 268,280-282 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110,112 Сімейного Кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третьої особи Служби у справах дітей Бучацької міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини- задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 03 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучацького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 86.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Рішення може бути переглянуте Бучацьким районним судом. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Р. О. Содомора