Справа № 345/774/22
Провадження № 4-с/345/5/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2022 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області у виконавчому провадженні № 38574153,

В С Т А Н О В И В:

представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Лисенко С.М. звернувся до суду зі скаргою, в якій просить суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Ірпінського ВДВС у виконавчому провадженні № 38574153 щодо невжиття заходів по внесенню до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 . Окрім цього, просить суд зобов`язати уповноважену посадову особу Ірпінського ВДВС здійснити державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна та вжити заходів щодо вилучення з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запису щодо обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 : арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12799843, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 4398493, 26.12.2011, МВ ДВС Калуського МРУЮ, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно.

Скаргу мотивує тим, що на виконанні у державного виконавця Калуського ВДВС перебувало ВП № 4398493 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1881, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області від 24.12.2001 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Як з`ясувалося, станом на день подання даної скарги до суду у реєстрі міститься обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за № 12799843 від 30.07.2012, який внесено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 4398493 від 26.12.2001. Згодом, 29.12.2012 державним виконавцем Калуського ВДВС у виконавчому провадженні № 4398493 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а виконавчий документ № 2-1881 було направлено за підсудністю до іншого відділу державної виконавчої служби, а саме: до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області. Арешт з нерухомого майна боржника знято не було. Після перенаправлення вказаного виконавчого листа виконавчому провадженню було присвоєно наступний номер: № НОМЕР_1 . Згодом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, у зв`язку з чим Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області по справі № 345/2997/15 ухвалено рішення від 10.08.2015, яким виконавчий лист № 2-1881 було відкликано. У зв`язку із чим 02.10.2018 державним виконавцем ВДВС Ірпінського міського управління юстиції Київської області було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 38574153 через відкликанням вищезазначеного виконавчого листа. У вказаній постанові зазначено наступне: припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Однак державним виконавцем не було вжито заходів щодо державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 та внесення відомостей про скасування, припинення арешту нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Таким чином державним виконавцем Ірпінського ВДВС у виконавчому провадженні № 38574153 допущено бездіяльність, яка полягала у невжитті вищевказаних заходів.

У зв`язку із відкликанням виконавчого листа № 2-1881, Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області було виданий новий виконавчий лист, на підставі якого Ірпінським ВДВС 02.10.2015 було розпочато ВП № 48912859. На даний час вказане виконавче провадження закінчене у зв`язку з виконанням рішення суду у повному обсязі. Інших зобов`язань та невиконаних рішень суду ОСОБА_1 також не має. За таких умов існування арешту нерухомого майна, що був накладений у рамках конкретного виконавчого провадження для досягнення мети цього провадження, забезпечення реального виконання рішення суду втратило своє призначення, арешт не виконує функцію забезпечення виконання рішення у виконавчому проваджені, що завершене. Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання стверджує про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому є підставою для задоволення скарги.

ОСОБА_1 подав до суду заяву, відповідно до якої скаргу підтримує в повному обсязі, просить суд її задоволити, а справу слухати без його участі (а.с. 31).

Представник Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся завчасно та належним чином.

За нормами ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, врахувавши думку представника скаржника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК).

Правовідносини, які стосуються захисту права власності, обмеженого фактом арешту накладеного в рамках примусового виконання рішення суду державним виконавцем, врегульовані Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження».

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України і передбачає зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.08.2015 по справі № 345/2997/15-ц ухвалено змінити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 на 1/4 частин всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-12).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що у реєстрі міститься обтяження у вигляді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 за № 12799843 від 30.07.2012, який внесено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 4398493 від 26.12.2001, об`єктом обтяження є невизначене майно, все рухоме майно (а.с. 13-16).

Листом Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області № 8319 від ОСОБА_1 повідомлено, про те, що у відділу відсутні законні підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна, оскільки на виконані у Калуському ВДВС не перебуває ВП № 4398493 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 . Вказане виконавче провадження направлено за підсудністю до Управління ДВС Головного управління юстиції в Київській області (а.с. 17).

Постановою державного виконавця ВДВС Ірпінського міського управління юстиції від 02.10.2015, виконавче провадження № 38574153 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1881/2001, виданого 13.05.2013 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на синів в розмірі ј частини заробітку щомісячно - закінчено. Пунктом 2 вказаної постанови зазначено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 18).

Згідно листа Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області № 3857 від 08.02.2022, ОСОБА_1 повідомлено про те, що надати інформацію за виконавчими документами, які перевали на примусовому у виконанні у відділі та були завершені за період включно з 2018 по 2020 рік не вбачається можливим, зважаючи на закінчення терміну їх зберігання. Також йому рекомендовано вирішити питання щодо зняття арешту з майна у судовому порядку (а.с. 19).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Ірпінського ВДВС від 24.01.2018 ВП № 48912859 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 345/2997/15-ц від 10.08.2015, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області, про зміну розміру стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина з 1/3 на 1/4 частини заробітку щомісячно - закінчено. Пунктом 2 вказаної постанови зазначено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 21).

Згідно даних пошуку виконавчих проваджень у АСВП від 17.02.2022 виконавче провадження від 02.10.2015, яке перебувало на примусовому виконанні у Ірпінському ВДВС, сторонами якого були ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - завершено (а.с. 22).

Відповідно до відомостей у Єдиному реєстрі боржників від 17.02.2022 за результатами пошуку відносно ОСОБА_1 ВП № 4398493 та №38574153. - відсутні (а.с. 23, 24).

Відповідно до статті 52 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» ( який діяв на момент накладення арешту, далі - Закон № 606-ХІV) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається насамперед на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно іззакономне може бути накладено стягнення.

Згідно зі статтею 57 «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 4 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999) виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999) разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі) який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом

Водночас державним виконавцем ВДВС Ірпінського міського управління юстиції в порушення вимог ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999) при винесені постанови від 02.10.2015 про закінчення виконавчого провадження № 38574153 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1881/2001 виданого 13.05.2013 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на синів в розмірі ј частини заробітку щомісячно, було допущено бездіяльність, яка мала вияв у невжитті заходів щодо здійснення державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна та щодо відомостей про скасування арешту майна, що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до зазначених обставин і норм чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин ВДВС Ірпінського міського управління юстиції у виконавчому провадженні № 38574153 повинен був зняти арешт з майна ОСОБА_1 , який був накладений згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 4398493 від 26.12.2001 МВ ДВС Калуського МРУЮ.

Станом на 17.02.2022 за даними АСВП відносно ОСОБА_1 відсутні виконавчі провадження за № 439893 та № 38574153.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі «Перший протокол», «Конвенція»): кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто неможе бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лекіч проти Словенії», заява № 36480/07, пункт 95, від 11 грудня 2018).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що незняття посадовими особами Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінченні виконавчого провадження та за відсутності будь-якого відкритого виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, яка грубо порушує його права. У зв`язку із викладеним вимоги скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 49, 50, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 21.04.1999), ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України, керуючись ст. 447-453 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

скаргуОСОБА_1 на бездіяльність Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області у виконавчому провадженні № 38574153 - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 38574153 щодо незняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 .

Зобов`язати уповноважену посадову особу Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна та вжити заходів щодо вилучення з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запису щодо обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 : арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12799843, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 4398493, 26.12.2001, МВ ДВС Калуського МРУЮ, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 06.06.2022

Суддя: