ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/162/22 Справа № 203/4365/18
УХВАЛА

12 травня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

ГоловуючийНерушак Л.В. (суддя-доповідач)
СуддівБородійчука В.Г., Карпенко О.В.
Секретар Любченко Т.М.

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Дев`ятка Олександра Григоровича про забезпечення позову у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дев`ятки Олександра Григоровича на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

12.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовлено внаслідок спливу строку давності.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дев`ятку О.Г. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дев`ятки Олександра Григоровича на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року проведення підготовчих дій за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 закінчено, а справу призначено до розгляду на 08 лютого 2022 року.

В подальшому, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суддею Нерушак Л.В. прийнято до свого провадження, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 .

Розгляд вищезазначеної апеляційної скарги призначений судом апеляційної інстанції на 12 травня 2022 року о 15 год.

Вивчивши матеріали справи, колегією суддів апеляційного суду встановила, що представник ОСОБА_1 - адвокат Дев`ятко О.Г. після закінчення проведення підготовчих дій за апеляційною скаргою згідно ухвали суду від 29.12. 2021 року та призначенням справи до розгляду на 08 лютого 2022 року, звернувся в суд апеляційної інстанції із заявою про забезпечення позову, яка надійшла та зареєстрована в суді 07.02. 2022 року, в якій представник позивача просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:5071, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1207 га, яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників НОМЕР_2 .

Дана заява мотивована тим, що підставою для забезпечення позову у даній справі є обставини, що свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи, що відповідач у відзиві вказує, що договір позики з позивачем ніколи не укладала, кошти від позивача не отримувала, на думку представника позивача, наведене свідчить про відсутність у відповідача реальних намірів щодо погашення боргу за договором позики.

При цьому, в обґрунтування заяви, представник позивача - адвокат Дев`ятка О.Г. посилається, що позивачу стало відомо той факт, що на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:5071, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1207 га, яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників НОМЕР_2 .

Іншою інформацією щодо належності майна відповідачу ОСОБА_2 позивач не володіє, місце перебування та роботи відповідача йому не відомі, в матеріалах справи така інформація відсутня.

Враховуючи, що відповідач позов не визнає, дані обставини свідчать про обґрунтоване припущення, що з метою утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідач в будь-який момент може відчужити належне їй майно і такий ризик є реальним.

Щодо визначення орієнтовної вартості вказаної земельної ділянки заявник виходить з сайту приватних оголошень на порталі «OLX», який є загальнодоступним, згідно якого вбачається ціна виставленої на продаж аналогічної земельної ділянки площею 0,15 га, яка складає 20 000 дол. США, що можна взяти до уваги при вирішенні питання щодо співмірності заходу забезпечення позову із заявленими вимогами.

Враховуючи вище зазначене, представник ОСОБА_1 - адвокат Дев`ятка О.Г. у заяві зазначає, що з огляду на співмірність обраного позивачем забезпечення позову із заявленими ним вимогами, належність обтяжуваного майна саме відповідачу, відсутність підстав вважати, що вжиті заходи будуть порушувати права інших осіб, та те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, у разі задоволення вимог позивача, які він обґрунтовує наявним у матеріалах справи договором позики, що в сукупності є підставою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу земельну ділянку.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що питання про застосування заходів забезпечення позову регламентується Главою 10 Розділу I ЦПК України .

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч.1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз?яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно роз`яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Апеляційний суд звертає увагу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що предметом спору у даній справі, є стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача грошових коштів в сумі 10 000 дол. США, які останній передав ОСОБА_1 згідно письмового договору позики, складеного у виді розписки ОСОБА_2 .

Як на підставу забезпечення позову, представник позивача просить накласти арешт на земельну ділянку відповідача, яка ніби - то за інтернет - оголошенням коштує 20 000 дол. США.

Так, інститут забезпечення позову є сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду по суті позовних вимог.

При цьому, забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити майно.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів апеляційного суду, враховуючи вищевикладені норми права, та обставини справи, беручи до уваги той факт, що предметом спору є заборгованість у сумі 10 000 дол. США., а позивач у заяві про забезпечення позову оцінює земельну ділянку відповідача у 20 000 дол. США., приходить до висновку, що дане забезпечення позову буде не співмірним із заявленими вимогами позивача.

Іншої інформації щодо належності іншого майна відповідача, заявник у заяві про забезпечення позову не вказує, як і відсутня оціночна вартість земельної ділянки у заяві про забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що заявником не надано належних, допустимих та достовірних доказів того, що ОСОБА_2 намагається приховати, знищити, знецінити, відчужити належне їй майно, а твердження заявника стосовно ухилення від відповідальності відповідача, зводяться до незгоди, невизнання відповідачем позовних вимог позивача.

Таким чином, доводи заявника щодо можливого настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вирішення вимог клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено в майбутньому.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, дослідивши матеріали справи, обставини справи, перевіривши доводи заяви представника ОСОБА_1 адвоката Дев`ятки О.Г. щодо забезпечення позову, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, з вищевикладених обґрунтувань у постанові апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 149, 153, 365, 368 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Дев`ятка Олександра Григоровича про забезпечення позову у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дев`ятки Олександра Григоровича на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з дня постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом 30 днів, в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л. В.

Судді Бородійчук В.Г.

Карпенко О.В.