Дата документу 01.02.2022 Справа № 310/9248/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/727/22 Головуючий у 1-й інстанції: Вірченко О.М.
Є.У.№ 310/9248/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Бердянської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Бердянська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 р. Бердянська міська рада звернулася до суду і з позовом до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого залишилася однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Спадкоємців після ОСОБА_3 не залишилося. Відповідач ОСОБА_1 , який вважає себе спадкоємцем четвертої черги, неодноразово звертався до суду з вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем, визнання права на спадщину, тощо. Судовим рішенням від 23.05.2017, яке набрало законної сили, його вимоги залишені без задоволення, а його подальші звернення до суду залишалися без розгляду за його клопотаннями. Посилаючись на те, що станом на листопад 2019 року спадщину після смерті ОСОБА_2 жодна особа не прийняла, міська рада просила визнати її відумерлою.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2021 року позов задоволено.

Визнано спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_2 у вигляді однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , відумерлою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що спадщина після смерті ОСОБА_3 ніким із спадкоємців не прийнята, свідоцтво про спадщину не видавалося, а тому є підстави для визнання спадщини відумерлою.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що спірна квартира не може бути визнана відумерлою спадщиною, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірної квартири є ОСОБА_1 , питання про скасування державної реєстрації права власності позивачем не ставилось, тому оскаржуване рішення є передчасним. Крім того, апелянт вважає, що позивачем був пропущений строк позовної давності, про застосування якого ОСОБА_1 просив під час розгляду справи, проте суд першої інстанції безпідставно його не застосував, вважаючи його не пропущеним.

У відзиві на апеляційну скаргу міська рада зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - неспроможними.

В засідання апеляційного суду представник міської ради не з`явився, направив клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на зайнятість в іншому процесі. Суд визнав причини неявки представника позивача неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника ОСОБА_1 адвоката Сокольвяка О.С., який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 березня 2019 року № 160333196 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належала ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 15 квітня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області).

Після смерті ОСОБА_2 право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 24 жовтня 2013 року та ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 13 грудня 2013 року. Вказані договори купівлі-продажу за позовом прокурора в інтересах Бердянської міської ради рішенням Бердянського міськрайонного суду від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року, були визнані недійсними.

Згідно із витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23 лютого 2019 року № вересня 2013 року було зареєстровано спадкову справу № 456/2013, номер у спадковому реєстрі 54980221.

Згідно з матеріалами вказаної спадкової справи 07 вересня 2013 року до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 . В заяві про прийняття спадщини він зазначив, що є племінником спадкодавця. Проте фактично у родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_1 не перебував. У подальшому, з 2014 року останній в суді намагався довести своє право на спадщину.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бердянську Запорізької області з 2007 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто не менш як 5 років до часу відкриття спадщини.

15 жовтня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом на підставі ст. 1264 ЦК України як такий, що мешкав із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини. До заяви позивач надав копію рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року про встановлення факту його проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26 листопада 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що згідно довідки № 456, наданої комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 27 жовтня 2015 року та інформаційної довідки з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 ; згідно інформаційної довідки з відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно - відомостей про об`єкт нерухомого майна, право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 . Крім зазначеного, після перевірки було виявлено, що на квартиру АДРЕСА_1 21 січня 2014 року на підставі ухвали Бердянського міськрайсуду Запорізької області зареєстроване обтяження, а саме - арешт за № 4335794.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року скасовано, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з 2007 року по день його смерті залишено без розгляду. Вказана ухвала мотивована тим, що в даній справі є спір про право, позивачу роз`яснено його право звернутись з позовом в загальному порядку.

28 липня 2016 року ОСОБА_1 знову звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , на яку отримав відповідь із посиланням на вищевказану ухвалу апеляційного суду.

27 жовтня 2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи - Бердянський МВ УДМС України в Запорізькій області, Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету БМР, про визнання права користування квартирою, визнання недійсною реєстрації, зобов`язання здійснити реєстрацію, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року вказане рішення було змінено в частині правового обґрунтування підстав для відмови у позові.

У відповідності з рішенням Бердянського міськрайонного суду від 23 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2017 року та постановою Верховного Суду від 09 серпня 2018 року, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог до Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа - Бердянська державна нотаріальна контора, про захист права власності на майно - прийняту спадщину.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 08 жовтня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 та встановлено факт його проживання разом з ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 з січня 2007 року по день смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на спадкове майно ОСОБА_2 у вигляді вищевказаної квартири.

Проте, постановою Запорізького апеляційного суду від 30 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року, рішення суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_1 до Бердянської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно залишено без задоволення.

Отже, судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7 , а отже і не набув право на спадкове майно.

Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_7 не залишив.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у померлого ОСОБА_2 відсутні спадкоємці, а час, що сплив з моменту смерті, перевищує один рік, тому є всі підстави для визнання спадщини відумерлою та передачі її у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Бердянська міська рада звернулася до районного суду саме із позовом у зв`язку з тим, що заяву про визнання спадщини відумерлою в окремому проваджені було залишено без розгляду через наявність спору про право.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Установивши, що спадкоємці після смерті ОСОБА_3 відсутні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку на підставі ст. 1277 ЦК України про визнання спадщини відумерлою та передав її Бердянській міській ради як органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано за ОСОБА_1 , відповідне рішення державного реєстратора не скасовано, а отже спірну квартиру не можна вважати відумерлим майном, є неспроможними.

Запис про право власності ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав був внесений на підставі судового рішення від 08.10.2020, яке 30.03.2021 було скасовано в апеляційному порядку. Відповідно ж до ст. 19 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є загальнообов`язковими для виконання. Законна сила рішення суду виявляється у тому, що наявність чи відсутність прав і фактів, що лежать в їх основі, встановлюється остаточно, а встановлені рішенням суду права підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу уповноважених осіб.

Як зазначено у п.61 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, відомості Державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)).

Отже Постанова апеляційного суду від 30.03.2021, залишена без змін Постановою Верховного Суду від 03.11.2021, якою ОСОБА_1 відмовлено у визнанні права власності на спірну квартиру, спростовує презумпцію права власності останнього на спадкове майно.

Не вжиття міською радою після скасування судового рішення своєчасних заходів до внесення відповідних змін до Державного реєстру і відновлення запису про право власності спадкодавця на спірну квартиру не є підставою для висновку про правильність відомостей Державного реєстру прав на нерухомість і наявність у відповідача права власності на спірну квартиру.

Доводи апеляційної скарги про пропуск міською радою строку позовної давності є неспроможними і ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем і його представником положень ч.2 ст.1277 ЦК України, які не обмежують орган місцевого самоврядування у часі для звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом. Факт відсутності у ОСОБА_3 спадкоємців за заповітом і за законом встановлений судовими рішеннями від 23 травня 2017 та від 30 березня 2021 року, а отже орган місцевого самоврядування набув право звернення до суду з вимогами про визнання спадщини відумерлою після 23 травня 2019 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська