ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 червня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4226/21

Головуючий у першій інстанції - Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/469/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (суддя Гагаріна Т.О.), ухвалене у м. Ніжин Чернігівської області,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 11 653,35 грн. Позов мотивовано тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22.08.2012 року, в якому народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.05.2019 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не виконував рішення суду в повному обсязі, а тому утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період з 11.06.2019 по 20.07.2021 у розмірі 11 653,35 грн. За розрахунками позивачки сума неустойки зі сплати аліментів перевищує 100 % заборгованості, отже, просила стягнути з ОСОБА_2 11 653,35 грн неустойки, що дорівнює сумі заборгованості зі сплати аліментів та судові витрати.

Заявою від 30.08.2021 року ОСОБА_1 зменшила суму позовних вимог по стягненню суми неустойки до 5653,35 грн, а в подальшому заявою від 15.11.2021 року зменшила суму позовних вимог до 606,80 грн, оскільки після подачі позову до суду , відповідачем добровільно сплачено кошти в сумі 5999,10 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки по аліментах відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи відповідачем погашена заборгованість у повному обсязі, він вжив всіх заходів щодо належного виконання зобов`язання, його вина у виникненні заборгованості відсутня, у зв`язку з чим і відсутні підстави для стягнення неустойки (пені).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог та стягнути на її користь усі понесені та підтверджені належним чином судові витрати. Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції щодо розміру заборгованості по сплаті неустойки. Крім того, судом першої інстанції не вирішувалось питання розподілу судових витрат в тому числі витрат понесених позивачкою на сплату професійної правничої допомоги, хоча матеріали справи містять відповідне клопотання та докази понесення таких витрат.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 29.05.2004 (а. с. 6), рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.08.2012 шлюб розірваний (а. с. 8).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.05.2019 у справі № 740/1187/19 змінений розмір аліментів, стягнутих рішенням суду від 25.12.2013 у справі № 740/5019/13. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 9-10). Рішення набрало законної сили 11.06.2019.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони надали свої розрахунки заборгованості за аліментами. Позивачка стверджувала, що станом на 01.07.2021 борг за аліментами складав 6 606,81 грн, підтвердила сплату 17.08.2021 року, тобто після подачі позову до суду, заборгованості за аліментами 5 999,10 грн та пені в сумі 5 999,10 за їх несвоєчасну сплату.

Відповідач заперечував наявність у нього боргу в сумі 6 606,81 грн, вважав, що борг складав 5 999,10 грн, який він сплатив 17.08.2021 та сплатив того ж дня 5 999,10 грн пені.

Суд, досліджуючи розрахунки, дослідив і матеріали виконавчого провадження, зокрема, розрахунки, проведені державним виконавцем 02.07.2021, 16.09.2021, 29.10.2021.

Згідно з розрахунками державного виконавця відповідач мав заборгованість по аліментах станом на 01.07.2021 в сумі 6 606,81 грн.

Відповідь Ніжинського відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 16.09.2021 свідчить, що державним виконавцем був проведений розрахунок заборгованості за аліментами за уточнюючими даними ТОВ «Пассервіс», де працює відповідач і відповідно до розрахунку борг по аліментам станом на 01.09.2021 складав 750,55 грн, а згідно з розрахунком станом на жовтень 2021 року заборгованість була відсутня (а. с. 93-95, 110).

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як зазначалось вище, кожна із сторін подала свій розрахунок заборгованості по аліментах.

Суд першої інстанції, перевіривши ці розрахунки, розрахунки, проведені державним виконавцем, дослідивши обставини справи, зокрема, сукупний розмір доходів ОСОБА_2 за період з 11.06.2019 по 01.07.2021 (заробітна плата і пенсія), надані відповідачем платіжні доручення зі сплати аліментів за вказаний період, уточнюючий розрахунок з місця роботи відповідача, дійшов обгрунтованого обвисновку про те, що розрахунок заборгованості відповідача є вірним, з чим погоджується і апеляційний суд.

Саме на підставі встановлених обставин суд першої інстанції і дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) на підставі статті 196 Сімейного кодексу України.

Отже колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про повне погашення відповідачем заборгованості по аліментах та пені підтверджується матеріалами справи, яким судом надана вірна правова оцінка, в зазначеній частині рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги стосовно висновків суду не є слушними та до уваги не сприймаються.

Проте апеляційний суд не може погодитись з рішенням в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу та вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування цих судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка просила суд стягнути на її користь витрати, понесені на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Луєнко А.В.

Вказане підтвержується її вимогами в позовній заяві, заявах про уточнення позовних вимог та клопотанні, де вона спочатку просила стягнути пеню в розмірі 11 653,35 грн, потім зменшила вимоги та просила стягнути пеню вже в сумі 5 653,35 грн і остаточно просила стягнути 606,80 грн (а. с. 1-5, 65, 70-72, 119-120).

Також ОСОБА_1 просила стягнути понесені нею витрати на надання правничої (правової) допомоги адвокатом в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження понесення таких витрат позивачка надала копії договорів про надання правової (правничої) допомоги від 07.07.2021 та від 20.12.2021, копії додаткових угод про погодження розміру гонорару до основного договору, копії актів про надання правничої (правової) допомоги від 27.08.2021 та від 29.12.2021, копії детальних описів робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та квитанціями до прибуткових касових ордерів від 27.08.2021 та від 29.12.2021 про сплату позивачкою адвокату гонорарів (а. с. 73-76, 78, 149-153).

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до ч. 3 статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки після пред`явлення позову до суду, ОСОБА_2 повністю погасив перед позивачкою заборгованість за аліментами та пені і остання проти цього не заперечувала, вона звернулась з відповідною заявою про відшкодування витрат на правову допомогу, а відповідач, відповідно, заперечував проти їх відшкодування, посилаючись на не вжиття нею заходів досудового врегулювання спору та повне погашення заборгованості, суд апеляційної інстанції вважає, що з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати, понесені позивачем на правову (правничу) допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій, частково задовольнивши такі вимоги, а саме, стягнути їх в розмірі 3 000,00 грн, що буде відповідати обставинам даної справи та правилам ст. ст. 137, 142 ЦПК України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що на зазначені норми процесуального закону суд першої інстанції при постановленні рішення не звернув та безпідставно відмовив ОСОБА_1 у відшкодуванні цих витрат, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2021 року в зазначеній частині - скасуванню з постановленням нового судового рішення про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності та справедливості, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 137, 142, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, ухваливши нове судове рішення в цій частині.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову (правничу) допомогу, надану адвокатом Луєнко Анною Володимирівною, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правову (правничу) допомогу, понесені в суді першої інстанції в сумі 3 000,00 (три тисячі) грн.

В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: