Справа № 559/2430/21
Провадження № 2/559/155/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.,

секретаря судового засідання Федорук О.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Жуковського О.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача- адвокат Рідченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення,

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад позовних вимог.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Жуковський О.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та виселити її із вказаного житлового будинку, без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що до липня 2017 року в житловому будинку АДРЕСА_1 проживали чоловік позвачки ОСОБА_3 та онука ОСОБА_2 , яка навчалась в м. Харкові у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого. Позивачка була за кордоном на заробітках, а усі зароблені кошти спрямовувала на ремонт будинку в с. Злинець. У 2014 році у ОСОБА_3 лікарі виявили рак легенів, а відтак позивачка змушена була приїхати з Італії та регулярно займатись його лікуванням в м. Рівне, в м. Києві. Усі витрати, пов`язані з лікуванням, були оплачені лише позивачкою, відповідачка кошти не надавала, не допомагала, не брала будь якої участі. Два роки позивачка доглядала ОСОБА_3 і разом проживала з ним в житловому будинку АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті позивачка подала до нотаріуса заяву про вступ у спадщину, як спадкоємець за законом. Позивачка знову поїхала за кордон щоб погашати борги, які були витрачені на лікування її чоловіка, а через пів року повернулась за кордону для того, щоб оформити спадщину.

29 травня 2017 року між позивачкою та ОСОБА_4 (дочкою позивачки) було укладено договір про поділ спадкового майна, посвідчений приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Коником Б.М. за реєстровим номером 1246.

Згідно вказаного договору про поділ спадкового майна позивачці перейшло право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 101,2 м2, житловою площею 58,0 м.

Позивачка часто хворіє, перенесла досить важкі операції і на теперішній час фактично проживає у своїй квартирі АДРЕСА_2 , потребує стороннього догляду.

З 2017 року по теперішній час в житловому будинку АДРЕСА_1 фактично проживає: ОСОБА_4 , разом із чоловіком ОСОБА_5 , які зареєстровані по АДРЕСА_3 , власником якого є батько ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , а також їх дочка (відповідачка) - ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Проживати позивачці разом в будинку в с. Злинець не є можливим через постійні скандали, лайки, погрози від сім`ї ОСОБА_7 . Зазначає, що коли позивачка була лежача більше пів року її доглядали чужі люди, ніхто до неї з рідних не прийшов, не телефонував, не допомагав.

Коли позивачка не дала згоду сім`ї ОСОБА_7 щодо переоформлення житлового будинку в с. Злинець на відповідачку, фактично сім`я ОСОБА_7 від позивачки відмовились та спрямовує усі зусилля для того, щоб заволодіти житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивачка неодноразово просила відповідачку знятися з реєстраційного обліку та звільнити житловий будинок на що весь час отримувала негативну відповідь, причому часто в агресивній формі. Вважає, що ОСОБА_8 втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_1 , як власник житлового будинку, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачка створює позивачці перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Поведінка відповідачки до позивачки є неналежною, як до власника житлового будинку. Останнім часом проживання разом з відповідачкою в одному будинку стало зовсім нестерпним. Відповідачка при приїзді позивачки до будинку часто влаштовує сварки та навіть погрози, псує майно, яке належить позивачці, зникають побутові речі з будинку, принижує позивачку перед сусідами. Позивачці неодноразово доводилось викликати поліцію аби захистити від своє майно. Впродовж останніх місяців на позивачку чиниться психологічний тиск, а відтак у позивачки виникає страх за своє життя та здоров`я та відповідно відвідувати чи ночувати у житловому будинку, який належить їй на праві приватної власності. Оскільки відповідачка робить неможливим проживання з нею у одному житловому будинку, позивачка вважає, що суд повинен її виселити без надання іншого житлового приміщення.

Короткий виклад заперечень відповідача.

30.03.2022 представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Рідченко М.В. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає наступне.

ОСОБА_2 , яка є онукою позивачки, з народження і по даний час проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1 . З 2000 до 2019 року позивачка ОСОБА_1 їздила на заробітки до Італії, приїжджала один раз на рік на один місяць. За зароблені кошти позивачка придбала а квартиру та гараж в м. Дубно та частково проводила ремонтні роботи в будинку та господарських будівлях. Більшість ремонтних робіт по житловому будинку та господарських будівлях було зроблено саме батьками відповідачки, так як батько відповідачки протягом 13 років перебував за кордоном на заробітках і вкладав кошти у житло його сім`ї. У 2014 році у діда відповідачки було виявлено рак легенів. Тому догляд за ним в більшій мірі здійснювала мати відповідачки ОСОБА_4 , так як позивачка перебувала на заробітках за кордоном. Кошти на лікування ОСОБА_3 також частково надавались батьками відповідачки. Сама ж відповідачка оплачувати лікування свого діда не могла, так як на той момент вона була неповнолітня та навчалась в школі. Тому відповідачка не мала власного заробітку та обов`язку оплачувати лікування свого діда. ІНФОРМАЦІЯ_1 дід відповідачки ОСОБА_3 помер. Після його смерті позивачка ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_4 прийняли спадщину. ОСОБА_9 вмовила свою дочку ОСОБА_4 розділити спадкове майно так, щоб житловий будинок залишився ОСОБА_9 . Остання пояснювала ОСОБА_4 , що так як вона є її єдиною дочкою, то все майно після її смерті все одно перейде ОСОБА_4 . Тому ОСОБА_4 довіряючи своїй матері погодилась на таку пропозицію. 29 травня 2017 року приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Коником Б.М. на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Фактично до жовтня 2021 року батьки відповідачки повністю несли витрати по оплаті комунальних послуг по даному житловому будинку, так як постійно там проживали. Відповідачка як студентка немає доходу, у зв`язку з чим оплата комунальних послуг та витрати на утримання житлового будинку покладені на її батьків. Жодних скандалів чи лайок, погроз відповідачка особисто з позивачкою не вчиняє. Також дані факти не підтвердженні позивачкою жодними доказами наданими до матеріалів позову.

Окрім того, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства III групи з дитинства з ураженням внутрішніх органів безтерміново, їй протипоказана праця з нервово-психічними перевантаженнями. Проте такий факт не заважав позивачці вчиняти протиправні дії щодо відповідачки та її батьків, а також в будь який спосіб створювати умови для погіршення та унеможливлення життя відповідачки та її батьків у житловому будинку. В період коли на вулиці була прохолодна погода, позивачка навмисно відімкнула у житловому будинку електроенергію та газопостачання, щоб відповідачка і її батьки просто мали нестерпні умови для проживання. В подальшому позивачка вчинила дії щодо замкнення всіх приміщень, які були в користування відповідачки та її батьків. Тому вони не мали доступу до побутової техніки, продуктів харчування та всіх необхідних на кожен день речей. Шляхом погроз, залякування, словесних образ, які принижують честь та гідність позивачка навмисно завдавала шкоди психічному здоров`ю відповідачки та її батьків. Також позивачка умисно вчиняла дії щодо позбавлення відповідачки та її батьків житла, їжі, одягу та майна.

Відповідачка з самого народження проживає у житловому будинку, умови співжитті не порушує, обов`язки по догляду за житловим будинком виконує, не створювала жодної перешкод для позивачки у здійсненні останньою права користування і розпорядження майном. Вважає, що будь які законні підстави для виселення із житлового будинку без надання іншого житлового приміщення відповідачки та визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням відсутні. Тому, просить відмовити у задоволенні позову.

Рух справи.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 28.10.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених у позові, який просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву у задоволенні якої просять відмовити.

Встановлені судом обставини.

Заслухавши учасників, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2017 року, № 1247, в якому зазначено, що позивачка є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Про це свідчить також витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88290624 від 29.05.2017 (а.с. 8).

Рішенням народного суду Дубнівського району Ровенської області від 26.06.1985, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, дочку ОСОБА_10 залишено проживати біля матері (а.с. 54).

Як зазначено у витязі про реєстрацію у спадковому реєстрі №47890660 від 29.05.2017, свідоцтво про право на спадщину №60715069 видано 29.05.2017 ОСОБА_1 згідно договору про поділ спадкового майна за законом (а.с. 9).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №339 виданої 06.07.2020 Гірницькою сільською радою Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_1 є уповноваженим власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . До складу її сім`ї (зареєстрованих) входять: внука ОСОБА_2 (а.с. 10).

Як свідчить інформаційна довідка УДМС України у Рівненській області від 21.10.2021, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 26.12.2011 року (а.с. 22).

У довідці Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області №366 від 22..09.2021 зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - проживає за адресою АДРЕСА_1 від дня народження по даний час, зареєстрована з 26.12.2011 (дата виготовлення паспорта). ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - проживає за адресою АДРЕСА_1 з 1984 року по даний час. Була зареєстрована за місцем проживання з 11.06.1996 по 28.09.2018. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з 1998 року (одружені з ОСОБА_4 ) (а.с. 50).

Як свідчить довідка Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області №1540 від 21.09.2021, ОСОБА_5 дійсно зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , в житловому будинку власником якого є його батько ОСОБА_11 . За місцем реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не проживали та не проживають (а.с. 51).

Згідно повідомлення ПрАТ «Рівнеобленерго» Дубенський РЕМ №35/170 від 22.09.2021 житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 17.09.2021 було відключено від електричної мережі шляхом від`єднання будинкового вводу до будівлі на опорі лінії електропередач 0,4 кВ згідно звернення споживача ОСОБА_1 , що являється договірною особою (а.с. 52).

В акті обстеження матеріально-побутових умов проживання №69 від 22.09.2021 вказано, що комісія у складі Старости Здовбицького старостинського округу Семидубської сільської ради Савчука Андрія Олександровича, депутата Семидубської сільської ради Гриця Валентина Валентиновича, жителя с. Злинець ОСОБА_12 , провели обстеження в будинку АДРЕСА_1 . Під час обстеження встановлено, що в будинку, який належить ОСОБА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , внука ОСОБА_2 , але фактично на даний час проживають дочка ОСОБА_4 , зять ОСОБА_5 , внука ОСОБА_2 .

Умови проживання сім`ї добрі, будинок та прилегла територія знаходяться в доглянутому стані, але на ряду з цим у сім`ї доступу до підсобних приміщень, де знаходиться майно та продукти харчування відсутній (закрито на замки власником господарства). Вільний доступ є до житлового будинку та літньої кухні. Електроенергія, газопостачання відключено за заявою власника будинку. Дана ситуація ввела сім`ю в складні життєві обставини, які потребують позитивного вирішення (а.с. 53).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.04.2018, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства II групи (а.с. 47).

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААБ №518107 від 11.03.2020, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю III групи з дитинства з ураженням внутрішніх органів безтерміново. Їй протипоказа праця з нервово-психічними перевантаженнями (а.с. 48).

Згідно довідки Інституту підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого №7140 від 04.11.2021, ОСОБА_2 є студенткою 2-го курсу (2020 рік вступу) освітнього ступеня «Магістр» спеціальності 081 «Право» 04-20м-03 групи денної контрактної форми навчання Інституту підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, яка зарахована на місце, що фінансується за рахунок коштів фізичних або юридичнох осіб Наказом ректора Університету №472-С від 14.09.2020 з 01.09.2020. Термін навчання за освітнім ступенем «Бакалавр» триває з 01.09.2020 по 01.03.2022 (а.с. 49).

Надані дублікати квитанцій свідчать про оплату ОСОБА_4 комунальних послуг за електроенергію та газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 55-58).

Свідок ОСОБА_4 в суді показала, що спірний будинок був побудований батьками позивачки, а її дідом та бабою. Вона разом зі своєю сім`єю там проживала. Чоловік 13 років працював за кордоном, зароблені кошти вкладались в ремонт будинку, в якому були поміняні вікна, зроблено перекриття, двір вимощений кісткою. Вона висадила 60 туй, зробила квітник. Коли в її батька діагностували рак, вона разом з дочкою лікували та доглядали його. Позивачка з 2000 до 2019 року перебувала за кордоном. Після смерті батька відкрилась спадщина і позивачка вмовила її розділити спадкове майно так, щоб житловий будинок залишився ОСОБА_9 . Її донька ОСОБА_2 в спірному будинку проживає з народження, жодних претензій щодо її проживання ні від діда ні від баби ніколи не було. Жодних перешкод у користуванні житлом її донька позивачці ніколи не чинила. Проте, впродовж останніх двох років позивачка створює нестерпні умови для проживання. У вересні 2021 року за заявою позивачки будинок було відключено від газу та електроенергії. Позивачка поставила замки у підсобних приміщеннях, де знаходились їхні речі. Вони змушені були придбати будинок без будь яких зручностей, щоб мати де жити. Все, що забирали зі спірного будинку, було їхнім майном. Були випадки, що змушені були забирати свої речі з поліцією. Жодних претензій зі сторони поліції щодо неправомірних дій до них не було.

Свідок ОСОБА_12 в суді показав, що живе по сусідству від будинку позивачки. У будинку з народження проживала відповідачка ОСОБА_2 разом зі своїми батьками, які доглядали будинок, вели господарство. Між ними та позивачкою виник конфлікт, через який вони змушені були покинути будинок. Проте, ОСОБА_13 щодня приходить, годує кролів та птицю, яка у них там залишилась. Позивачка з 2000 року до 2019 року перебувала за кордоном, коли приїжджала, то він її неодноразово зустрічав. Жодних перешкод у користуванні житловим будинком ОСОБА_13 бабі ніколи не чинила. Восени 2019 року позивачка ОСОБА_1 відключила дітям газ та електроенергію, поставила замки на підсобні приміщення. Вони змушені були викликати поліцію, щоб забрати свої речі.

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо вказані особи, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (ч. 3 ст. 64 ЖК України).

Статтею 47 Конституції України передбачено право кожного на житло і закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (п. 6 ч. 3 ст. 2, ст. 11 ЦПК України), забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідача.

Відповідно до ст.ст.12 ч.3, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинним законодавством України передбачені підстави для виселення особи із займаного нею житлового приміщення.

Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 №2 судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 р. по справі № 679/1657/18 зроблено висновок, що систематичність порушення правил співжиття визначається виходячи з кількісного показника протягом необмеженого проміжку часу.

Мотивована оцінка і висновки суду.

Судом достовірно встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , а до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 лише іноді навідується. Суд враховує той факт, що позивачка є власником спірного житлового будинку з 29.05.2017, проте відповідачка проживає у цьому будинку з народження, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 , умови співжиття не порушує. Наявність реєстрації відповідачки у житловому будинку жодним чином не впливає на право власності позивачки на житловий будинок, а тому не може порушити її право власності. Позивачкою не надано жодного доказу того, що відповідачка чинила перешкод у здійсненні позивачкою права користування і розпорядження майном. Хоча, як стверджує ОСОБА_1 , у зв"язку з порушенням правил співжиття відповідачкою та її батьками, вона змушена була неодноразово викликала поліцію, проте документальних підтвердження цих порушень суду не надала. Натомість позивачка створювала нестерпні умови проживання для відповідачки у спірному будинку.

За вказаних обставин суд вважає, що ОСОБА_2 користується житлом на законних підставах. При позбавленні відповідачки права користування житлом, виселенні її із спірного житлового будинку, не буде дотриманий розумний баланс між інтересами позивачки ОСОБА_1 , яка не довела підстави визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом та необхідність її виселення, та відповідачки, яка з народження, тобто з 1999 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1 та значиться зареєстрованою у вказаному будинку з 26.12.2011 року (дати виготовлення паспорта). Окрім того, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю та іншого житла не має.

Оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження передбачених законом підстав для виселення відповідачки, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3 - 13, 18, 76 - 82, 263 - 265, 268 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися у десятиденний термін з моменту його проголошення.

Суддя: Р.В. Ралець