Справа № 683/3665/21
25 січня 2022 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.
з участю: представника позивача ОСОБА_1 -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/3665/21, 2/683/278/2022 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
В обґрунтування заявленого позову вказує, що 01 травня 2018 року він позичив ОСОБА_2 8000 доларів США, що на день звернення до суду еквівалентно 218320 грн., які остання мала повернути йому 25 лютого 2021 року.
На підтвердження своїх зобов`язань за договором позики ОСОБА_2 01 травня 2018 року написала розписку.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, надавши повноваження на представництво своїх інтересів адвокату Бацюк О.М.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бацюк О.М. в судовому зсіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задоволити.
Відповідачка ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, у визначений судом строк відзив на позов не подавала.
Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2022 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01 травня 2018 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 215000 грн., які вона зобов`язалась повернути ОСОБА_1 в обумовлений термін, а саме 25 лютого 2021 року.
В обумовлений сторонами строк ОСОБА_2 не виконала цього обов`язку та грошові кошти ОСОБА_1 не повернула.
Зазначені обставини підтверджуються розпискою ОСОБА_2 від 01 травня 2018 року, оригінал якої зберігався в ОСОБА_1 , та яку в судовому засіданні його представник Бацюк О.М. надала суду для долучення до матеріалів справи.
Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України).
В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
На підставі частин 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Відповідно до ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту боргової розписки від 01 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 215000 грн., які зобов`язалась повернути 25 лютого 2021 року, тобто розписка містить, зокрема, відомості про паспортні дані ОСОБА_2 , її місце проживання, реєстраційний номер облікової картки податків, отримання грошових коштів у конкретно визначеній валюті - гривні та у конкретно визначеній сумі - 215000 грн., зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, у нижній частині розписки міститься підпис ОСОБА_2 , навпроти якого зазначено її прізвище та ініціали, а також дата складання розписки.
Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився в ОСОБА_1 , що свідчить про неповернення відповідачкою позики.
ОСОБА_2 не надала суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному в розписці, не були одержані нею від ОСОБА_1 або ж повернуті останньому.
Таким чином, досліджені судом докази, вказують на те, що ОСОБА_2 не виконала свій обов`язок з повернення ОСОБА_1 суми позики, а тому з неї на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в сумі 215000 грн.
При стягнені суми боргу у національній валюті - гривні, суд виходить із вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.
Зі змісту боргової розписки від 01 травня 2018 року вбачається, що сторони визначили, що у борг передається грошова сума в розмірі 215000 грн. та вже після цього вказали її еквівалент - 8000 доларів США. Така структура словосполучень у розписці дає підстави зробити висновок, що у борг було передано саме грошові кошти у національній валюті України - гривні у розмірі 215000 грн., тобто предметом договору позики є національна валюта України. Тому, відповідачка повинна повернути борг саме у тій валюті і в тому розмірі, в якому вона ці кошти отримала, а саме 215000 грн.
На підтвердження факту надання у борг ОСОБА_2 грошових коштів у іноземній валюті - доларах США, позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних належних доказів, а тому його вимоги про стягнення з відповідачки суми боргу у іноземній валюті задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань . Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) та №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).
Зі змісту розписки від 01 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язалась повернути борг в сумі 215000 грн. 25 лютого 2021 року. В обумовлений строк вона кошти не повернула, а тому, починаючи з 26 лютого 2021 року, вона допустила прострочення виконання зобов`язання. Саме з 26 лютого 2021 року у позивача виникло право на отримання 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат, оскільки предметом позики була національна валюта України - гривня.
За період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно (період у межах заявлених позовних вимог) розмір 3% річних від простроченої суми в розмірі 215000 грн. становить 4965 грн. 62 коп. (215000 грн. х 3 : 100 : 365 х 281 = 4965,62 грн., де 215000 грн. - прострочена сума боргу, 365 - кількість днів у році, 281 - кількість днів прострочення за період з 26.02.2021 по 03.12.2021 включно).
Отже, 3% річних від простроченої суми за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно становить 4965 грн. 62 коп., які ОСОБА_2 повинна сплатити ОСОБА_1 на підставі ст.625 ЦК України.
Крім того, за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України слід нарахувати інфляційні втрати, оскільки зобов`язання за договором позики було визначено сторонами у національній валюті - гривні.
У лютому 2021 року індекс інфляції становив 101,0%, а тому за цей місяць інфляційні втрати складають 1%, що в абсолютному значенні по відношенню до заборгованості 215000 грн. за період з 26.02.2021 по 28.02.2021 включно становить 230,36 грн. (215000 грн. х 1 :100 : 28 х 3); у березні 2021 року індекс інфляції становив 101,7%, а тому за цей місяць інфляційні втрати
складають 1,7%, що в абсолютному значенні по відношенню до заборгованості 215000 грн. становить 3655 грн. (215000 грн. х 1,7 : 100); у квітні 2021 року індекс інфляції 100,7%, інфляційні втрати - 1505 грн. (215000 грн. х 0,7 :100); у травні 2021 року індекс інфляції 101,3%, інфляційні втрати - 2795 грн. (215000 грн. х 1,3 :100); у червні 2021 року індекс інфляції 100,2%, інфляційні втрати - 430 грн. (215000 грн. х 0,2 :100); у липні 2021 року індекс інфляції 100,1%, інфляційні втрати - 215 грн. (215000 грн. х 0,1 :100); у серпні 2021 року індекс інфляції 99,8%, що не перевищує 100%, а тому інфляційні втрати дорівнюють 0; у вересні 2021 року індекс інфляції 101,2%, інфляційні втрати - 2580 грн. (215000 грн. х 1,2 :100); у жовтні 2021 року індекс інфляції 100,9%, інфляційні втрати - 1935 грн. (215000 грн. х 0,9 :100); у листопаді 2021 року індекс інфляції 100,8%, інфляційні втрати - 1720 грн. (215000 грн. х 0,8 :100); у грудні 2021 року індекс інфляції 100,6%, інфляційні втрати за період з 01.12.2021 по 03.12.2021 включно - 124,84 грн. (215000 грн. х 0,6 :100 :31 х 3).
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 236548,82 грн., а задоволено на суму 233152,15 грн., тобто на 98,56% (233152,15 х 100 : 236548,82).
За таких обставин з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2365 грн. 49 коп. судового збору (2365,49 х 98,56 : 100).
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-281 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2365 грн. 49 коп. судового збору.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повне рішення складено 31 січня 2022 року.
Суддя: