Єдиний унікальний номер: 379/929/21
Провадження № 2/379/57/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Мовчан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Тараща, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ВЕЛЛФІН», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: Таращанський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області - Грисюк Олена Василівна про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 06.10.2021 звернулася до Таращанського районного суду Київської області із даним позовом та просить визнати кредитний договір № 398888 від 05.03.2021 року, який укладений з ТОВ «Веллфін» на загальну суму 31911,84 грн недійсним та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 605843, виданий 24.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості в розмірі 31911,84 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 04.10.2021 з додатку «Дія» позивачці стало відомо про відкриття Таращанським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого провадження № 66687057 про стягнення з неї на користь ТОВ «Веллфін» боргу в сумі 31911,84 грн за кредитним договором за № 398888 від 05.03.2021. Стягнення даного боргу відбулося на підставі виконавчого напису № 50029 від 24.05.2021 вчинений на користь ТОВ «Веллфін» приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області - Грисюк Оленою Василівною. Вказаний виконавчий напис набрав законної сили 24.05.2021 року, тобто з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій.

Проте позивачка ніколи ніяких кредитних договорів з ТОВ «Веллфін» не укладала. Також зазначає, що послугами даної кредитної установи остання з 05.03.2021 не користувалася. Так, 05.03.2021 згідно договору позики за № 398888 від 05.03.2018 отримала на 30 днів 1200 грн. 20.04.2018 позивачкою сплачено як тіло кредиту так і відсотки за користування кредитом. Всього сплачено 1400 грн.

Через електронний додаток позивачка отримала копію Постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом № 605843 від 24.05.2021 та згідно якого з неї на користь ТОВ «Веллфін» стягнено кошти в розмірі 31911,84грн.

Вказаний виконавчий напис вважає, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений за відсутності документів, на підставі яких могла виникнути заборгованість та які б могли посвідчувати розмір заборгованості; в період, який перевищує три роки; наявність спору на право. На адресу позивачки, ні виконавчого напису, ні будь-яких інших документів в тому числі про відкриття виконавчого провадження не надходило.

Оскільки, не укладався між сторонами у справі кредитний договір у передбачених законом порядку та формі, внаслідок чого між ними не виникли кредитні правовідносини, а укладенням його в односторонньому порядку без її участі відповідачем порушено права позивачки як споживача, а тому вважає, що є підстави про визнання Договору кредитування недійсним в цілому, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

02.12.2021 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ТОВ «ВЕЛЛФІН» - Домбровської В.О. в якому просила відмовити у задоволені позову у повному обсязі, скасувати ухвалу від 01.11.2021 по справі № 379/929/21 про забезпечення позову. Оскільки, ОСОБА_1 за кредитним договором № 398888 від 05.03.2018 взяла грошові кошти у сумі 1200,00 грн. та у строк до 05.04.2018 була зобов`язана сплатити відповідну суму запозичених коштів. Таким чином відповідач надав, а позивачка у встановленому порядку за договором грошові кошти отримала. До зазначеного договору було укладено додаткову угоду № 1 від 20.04.2018, якою внесені зміни до п. 1.1. та п. 1.3. договору. У встановлені строки позивачем не були внесені обов`язкові платежі передбачені договором, та кошти на 16.11.2021 відповідачкою сплачені так і не були. Подані позивачкою неналежні докази сплати коштів на користь відповідача. Оскільки, платіжне доручення, чек, квитанція повинні містити обов`язкові реквізити отримувача коштів та його відправника із зазначенням дати валютування та призначення платежу, тому відповідач просить суд не приймати до уваги незрозумілу роздруківку по невідомим карткам. Саме дії позивача, щодо невиконання істотних умов договору призвели до вчинення виконавчого напису та примусового стягнення заборгованості.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належно. В позовній заяві прохала розглядати справу у відсутності позивача або її представника (зворотній бік а.с. 6).

Представник відповідача у судові засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В поданому до суду відзиві зазначив клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «Веллфін» (а.с. 59).

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки до суду не повідомили. Правом подати пояснення щодо позову не скористалися. Від Таращанського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 , укладено 05.03.2018 договір позики № 398888 (а.с. 60-62).

Відповідно до п. 1.1. даного договору Позикодавець надає Позичальнику на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 1200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5. цього договору.

Строк позики за цим Договором складає 30 днів, позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до договору) до 04.04.2018 року (п. 1.3. Договору).

Згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору позики №398888 від 05.03.2018, сукупна вартість позики складає 1911,2 грн. (1200 грн сума по договору та 711,2 грн сума сплати процентів) і датою погашення є 04.04.2018 (а.с. 62).

З особової картки позичальника від 17.11.2021 вбачається, що ОСОБА_1 не внесла жодної сплати на виконання умов договору 398888 від 05.03.2018 (а.с. 65).

20.04.2018 між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору № 398888 від 05.03.2018 року, якою внесено зміни до п.1.1. Договору у розділі «Предмет Договору», виклавши їх у наступній редакції: «Позикодавець надає Позичальнику на умовах, що передбачені даним Договором, грошові кошти в позику в сумі 1182,6 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п. 1.5. цього договору». Також внесено зміни до п. 1.3. Договору у розділі «Термін дії договору», виклавши їх у наступній редакції «Строк дії Договору 76 дні, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором» (а.с. 63).

24.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено нотаріальну дію - виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за № 50029 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є Боржником за Кредитним договором 398888 від 05.03.2018, укладеним з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЛЛФІН», далі іменований - Стягувач, заборгованість за Кредитним договором 398888 від 05.03.2018. Стягнення заборгованості проводиться за період 05.03.2018 по 01.03.2020. Загальна сума, що підлягає стягненню - 31911,84 грн (а.с. 64).

03.09.2021 державним виконавцем Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кустовською Оленою Михайлівною відкрито виконавче провадження № 66687057 з виконання виконавчого напису № 50029, виданого 24.05.2021 (а.с. 16).

04.10.2021 ОСОБА_1 листом направлено ТОВ «Веллфін» вимогу про відкликання оспорюваного виконавчого напису та скрін про оплату позики (а.с. 10).

Згідно фотокопії банківських операцій 20.04.2018 успішно перераховано по терміналу 1400 грн. (а.с. 18), проте неможливо встановити ким і на ім`я кого було перераховано кошти, призначення платежу. Керуючись ч.1,4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду даний доказ, оскільки він не містить інформації щодо предмета доказування.

05.10.2021 позивачка подала до Таращанського РВ ДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ) клопотання про зупинення виконавчого провадження № 66687057 в якому зазначала, що ніколи ніяких кредитних договорів з вказаними фінансовими компаніями на таку суму не укладала і ніякої заборгованості перед жодною фінансовою установою не має, в тому числі і з ТОВ «Веллфін». Проте далі зазначала, що 05.03.2018 року згідно договору позики за № 398888 від 05.03.2018 року вона взяла на 30 днів 1200 грн (а.с. 19), чим спростовує свої попередні твердження.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до п.1 ч.2,ч.6 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно із ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Як вбачається із пункту 7.2. договору позики № 398888 від 05.03.2018 уклавши цей договір ОСОБА_1 підтверджує, що ознайомлена, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватися Правил, текс яких розміщено на Сайті Позикодавця (а.с. 63).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, спірний кредитний договір укладений між сторонами та в день його укладення у відповідності до п.1.1. даного договору ТОВ ВЕЛЛФІН» перерахував 1200 грн, а ОСОБА_1 отримала дану суму строком на 30 днів (зворотній бік а.с. 2, а.с. 13), яка має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до договору) до 04.04.2018 року (п. 1.3. договору). А тому доводи ОСОБА_1 з приводу не укладення нею договору з відповідачем у передбаченому законі порядку та формі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки спірний договір укладено з використанням нею електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, Договір позики № 398888 від 05.03.2018 містить персональні дані ОСОБА_1 , зокрема, її паспортні дані та номер картки платника податків (а.с. 60), які відповідають копіям її паспорта та картки платника податків, які наявні в матеріалах справи (а.с.7-9). Однак, доказів внесення цих даних до спірного договору не ОСОБА_1 , а іншою особою, зокрема, звернення до правоохоронних органів у зв`язку із такими обставинами, позивачкою до суду не надано.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20); від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 (провадження № 61-1416св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Статтями 16, 203, 215 ЦК України передбачено, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У договорі позики зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, що розміщені на сайті Позичкодавця.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Заповненням даного договору позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 05.03.2018, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Наявні матеріали справи не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладенні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу, який був спрямований на введення споживача в оману, а укладений договір є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки ОСОБА_1 підтвердила факт отримання 05.03.2021 згідно договору позики за № 398888 від 05.03.2018 на 30 днів 1200 грн, що свідчить і прийняття умов надання позики.

Крім того, відповідно до п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Укладений між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та позивачкою договір позики № 398888 від 05.03.2018, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Стягнення заборгованості проводиться за період 05.03.2018 по 01.03.2020, а спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом 24.05.2021, що свідчить про додержання строку права вимоги.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статтей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування в цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (частина перша статті 2 ЦПК України).

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Як зазначала позивачка у позовній заяві (а.с. 3), що ні виконавчого напису, ні будь-яких інших документів в тому числі про відкриття виконавчого провадження на її адресу не надходило. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження отримала з електронного додатку Дія 04.10.2021 (а.с.3).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ні відповідачем, ні третьою особою в спростування доводів позивача суду доказів не надано.

Таким чином, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинила виконавчий напис № 50029 на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально та не пересвідчилася про відсутність на час пред`явлення вимоги спору, чим порушила вимоги статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку документів, отже виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду зазначеного у постанові від 21 вересня 2021 року по справі 910/10374/17 провадження № 12-5гс21, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки, судом не встановлено обставини, які підтверджували доводи позивачки та підстав, передбачених ст. 203, 215 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання недійсним кредитного договору № 398888 від 05.03.2021.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково.

Крім того, ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 01.11.2021 було вжито заходи забезпечення даного позову шляхом зупинення стягнення, що здійснюється на підставі виконавчого напису № 50029, вчиненого 24.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, яким стягнуто із ОСОБА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» суму заборгованості - 31 911,84 грн.

Зазначене у відзиві клопотання представника відповідача про скасування ухвали від 01.11.2021 по справі № 379/929/21 про забезпечення позову - шляхом зупинення виконання на підставі виконавчого напису 50029 від 24.05.2021, суд до уваги не бере.

У зв`язку з тим, що згідно ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи про скасування заходів забезпечення позову, а ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду (ст.353 ЦПК України).

Керуючись ч. 7 ст. 158 ЦПК України, а саме в зв`язку з ухваленням судом рішення про задоволення позову (у частині скасування виконавчого напису нотаріуса яким стягнуто із позивачки на користь відповідача заборгованості), вжиті судом заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11-16, 18, 203, 215, 626,627, 638-640, 1054 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 19, 81, 89, 158, 206, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис, вчинений 24.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за № 50029, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН», заборгованості в розмірі 31911,84 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Заходи забезпечення позову, застосовані за ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 01.11.2021 у справі єдиний унікальний номер: 379/929/21 провадження № 2-з/379/31/21, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання законної сили рішенням по справі № 379/929/21.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ТОВАРИСТО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕЛЛФІН», ідентифікаційний код юридичної особа 39952398, місцезнаходження: вул. Героїв Севастополя, буд. 48, м. Київ, 03061.

Головуючий:В. І. Зінкін