Провадження № 22-ц/802/555/22 Категорія: 84 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Савчук О. Ф.,

з участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Балакіревої Ю. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального Міністерства юстиції України (м. Львів) Балакіревої Юлії Олегівни за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального Міністерства юстиції України (м. Львів) Балакіревої Юлії Олегівни.

Скаргу мотивує тим, що 04.01.2022 рокувід Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) отримав постанову про відкриття виконавчого провадження № 67762917 з примусового виконання виконавчого листа № 161/14219/20 від 13.01.2021 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з нього в користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначає, що він у добровільному порядку сплачує аліменти на утримання сина, а тому необхідності у їх примусовому стягненні не було. Після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, 05.01.2022 року він виявив, що заява від 02.12.2021 року про прийняття до виконання виконавчого листа № 161/14219/20 написана не власноруч ОСОБА_3 , а іншою особою, крім цього, така заява містить помилкові судження щодо суттєвих обставин.

Посилаючись на викладене, просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Балакіревої Ю. О. щодо відкриття виконавчого провадження № 67762917 від 06.12.2021 року. Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Балакіревої Ю. О. про відкриття виконавчого провадження № 67762917 від 06.12.2021 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Балакіревої Юлії Олегівни відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає ухвалу незаконною і необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, постановити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Балакірева Ю. О. просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши пояснення заявника та представника заявника, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, щ 13.01.2021 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист у справі № 161/14219/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Із вказаного вище виконавчого листа вбачається, що судом вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

03.12.2021 року в Другому відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) зареєстровано заяву ОСОБА_3 від 02.12.2021 року про прийняття до виконання виконавчого листа № 161/14219/20.

06.12.2021 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Балакіревою Ю. О. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 161/14219/20 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67762917.

Супровідним від 06.12.2021 року № 83792 зазначена постанова скерована ОСОБА_1 для виконання та до відома.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи з примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, встановленому законами України.

Примусове виконання будь-якого судового рішення розпочинається з подання стягувачем заяви про примусове виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Право на виконання судового рішення є частиною більш загального права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, статтею 19 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, держава, гарантуючи право на виконання судового рішення, повинна вживати передбачених для цього законом заходів і у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове його виконання (ст.26 Закону України «Про виконавче провадження»).

П. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа, а також відомості, які у ній зазначаються.

Із дослідженої судом копії заяви ОСОБА_3 від 02.12.2021 року, яка зареєстрована Другим відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) 03.12.2021 року, встановлено, що така заява відповідає вимогам закону, доказів такого, що таку заяву написано не від імені ОСОБА_3 та всупереч її волі суду не надано. В матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги та ордера адвоката, який діяв в інтересах стягувача ОСОБА_3 , на час подання заяви про примусове стягнення за рішенням суду. Та обставина, що у заяві про прийняття виконавчого листа зазначено про стягнення аліментів проводиться на утримання дочки, а не сина, не впливає на правильність висновків суду, оскільки є очевидним, що було допущено помилку, і це не свідчить, що заяву було подано неповноважною особою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Балакірева Ю. О., приймаючи заяву про прийняття до виконання виконавчого листа та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, діяла відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а тому дії суб`єкта оскарження щодо відкриття виконавчого провадження є правомірними.

Твердження заявника про те, що він у добровільному порядку сплачував аліменти, а тому заява про примусове стягнення є фіктивною, спростовуються матеріалами справи, з яких установлено, що ОСОБА_1 сплачував аліменти щомісячно лише частково, у зв`язку з чим було зроблено відповідний перерахунок і виведено суму заборгованості.

Судом першої інстанції повно та всебічно встановлені всі обставини справи, досліджені надані сторонами докази та їм дана належна оцінка.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують і є аналогічними тим доводами, які були викладені у скарзі та перевірялися судом першої інстанції, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви суду першої інстанції є обґрунтованими та відповідають вимогам закону, а наведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 червня 2022 року.

Головуючий

Судді :