Справа № 291/1616/19
Ружинський районний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2022 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Митюк О.В.,

за участю секретаря Кащук Л.С.,

представника позивача:Остапчука І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Ружинської селищної ради, Бердичівського району , Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту , що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року представник позивача ОСОБА_2 , який діє в інтерсах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 03.02.2021 року представником позивача було збільшено позовні вимоги, та просив суд встановити юридичний факт, про те, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Вільнопілля, Ружинського району Житомирської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Омутинське Тюменської області, Російської Федерації. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Омутинське Омутинського району Тюменської області Російської Федерації померла мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №883017 виданого 11.11.2008 року Ружинською районною державною адміністрацією Житомирської області померлій належала земельна ділянка (пай) загальною площею 3,1423 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно, що знаходиться на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру №57049314 від 31.07.2019 спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 на території України не заводилася.

В жовтні 2019 року позивач звернувся до Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області із проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті його матери та знаходиться на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

За результатами розгляду звернення, 23.10.2019 року за вихідним №1914/02-31 державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області; Ставничим О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії посилаючись на те, що спадкодавиця є громадянкою Російської Федерації та є власником нерухомого майна, земельної ділянки на території Вільнопільської сільської ради, Ружинського району Житомирської області, а тому відповідно право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. А також у зв`язку з тим, що спадкоємець не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини впродовж шести місяців з моменту смерті спадкодавця.

Позивач зазначає що не мав можливості в установлений законом 6-ти місячний строк прийняти спадщину так як не мав підтверджуючих документів про смерть матери, а саме: свідоцтва про смерть матері, яка померла на території іноземної держави. Позивачу необхідно було прикласти багато зусиль та потратити багато часу для отримання свідоцтва про смерть матері.

За допомогою позивач вимушений був звернутися до своєї тітки - материної сестри, яка проживає на території Російської Федерації, адже позивач не міг особисто поїхати до Російсько Федерації із-за військового конфлікту який триває між Україною та Російською Федерацією.

Сестрі померлої, яка отримувала свідоцтво про смерть матери на території Російської Федерації необхідно було доводити факт родинних стосунків із померлою і це зайняло тривалий проміжок часу у зв`язку із наявними розбіжностями в актових записах померлої та її сестри.

Позивач вважає, що дані обставини є поважними і пропущення установленого строку для прийняття спадщини не залежали від його волі, а були спричинені політичною ситуацією між Україною та Російською Федерацією та позбавили позивача у вільному та безпечному перетин кордону між конфліктуючими країнами.

На підставі вищевикладених обставин позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просити суд визначити йому додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його матери ОСОБА_3 .

Факт родинних стосунків із померлою доводиться витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян доданих до позовної заяви та які надавалися в державну нотаріал контору.

Також у зв`язку із відсутністю необхідних доказів, у позивача виникла потреба звернутися до суду з додатковою позовною вимогою про встановлення факту родинних стосунків між позивачем та -спадкодавцем. А саме у позивача відсутній доказів про реєстрацію розірвання шлюбу укладеного 07.02.1960 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Встановлення юридичного факту по встановленню родинних відносин із свою матір`ю ОСОБА_3 позивачу потрібно для отримання спадщини після смерті матери, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Омутинське Омутинського району Тюменської області Російської Федерації.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Відзив на позов до суду не подала. В подальшому в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена.

Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази встановив наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Омутинскоє Тюменської області, Російської Федерації, померла ОСОБА_3 , яка на день своєї смерті проживав в Росії, була громадянкою Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19 вересня 2017 року Отделом ЗАГС администрация Омутинського муніципального района Тюменской области ( російською мовою) ( а.с.7).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень, сформованного 07.06.2019 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с.Вільнопілля Ружинського району Житмоирської області, актовий запис №9 складений 29.01.1961 року Виконавчим комітетом Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області, де мітір`ю зазначено ОСОБА_5 (а.с.10-11).

Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, сформованного 07.06.2019 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, батьки позивача, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 07.02.1960 року у с.Вільнопілля Ружинського району Житмоирської області, актовий запис №9 складений 07.02.1960 року Виконавчим комітетом Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.11).

Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, сформованного 07.06.2019 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, мати позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 30.12.1964 року, актовий запис №271 складений 30.12.1964 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області, прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 (а.с.12).

Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя сформованного 07.06.2019 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, мати позивача, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 17.10.1981 року, актовий запис №9 складений 17.10.1981 року Вільнопільською сільською радою Ружинського району Житомирської області, прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_12 (а.с.8).

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_11 та ОСОБА_13 розірвали шлюб, актовий запис №21 вчинений 12.05.1992 року Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, прізвище після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_14 (а.с.9).

Із експертного висновку №056/694-а від 18.06.2019 року Українського бюро лінгвістичних експертиз вбачається, що записи прізвища ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , особове ім`я ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , імена по батькові ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , є ідентичними (а.с.15).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви у позивача відсутній доказ про реєстрацію розірвання шлюбу укладеного 07.02.1960 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , щодо підтвердження зміни прізвища при реєстрації розірвання шлюбу матері позивача. (Орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис №7 про одруження - Виконавчий комітет Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області).

З метою отримання вказаного доказу, представником позивача було направлено адвокатський запит до Ружинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально- західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

Відповідно листа Ружинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально- західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) №38/22.15-23 від 25.02.2021 року, перевіркою проведеною в архіві відділу, актового запису про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 1950 року по теперішній час по первинних актових записах цивільного стану не виявлено. Одночасно повідомлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису не виявлено (а.с.58-59).

Свідки ОСОБА_23 , та ОСОБА_24 в судовому засіданні підтвердили те, що позивача ОСОБА_1 знають давно, він є їхнім кумом, проживали в односу селі Вільнопілля Ружинського району Житмоирської області, товаришували. Добре знали матір позивача - ОСОБА_3 , вона кілька раз виходила заміж та змінювала прізвища. Приблизно в 2017 році померла, останні п`ять років проживала у Росії. Крім позивача у ОСОБА_3 дітей не було.

В той же час відсутність документів, які б посвідчували родинні відносини позивача та ОСОБА_3 порушуюсь його права оскільки не дають змоги підтвердити родинні стосунки зі спадкодавцем і. відповідно, впливають на реалізацію права заявника на спадкування майна ОСОБА_3 як спадкоємця за законом першої черги.

Відповідно до ст. 293 ч.2 п.5, ст. 315 ч.1п.1, ст. 319 ЦПК України, суди в порядку окремого провадження розглядають справи про встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Згідно з ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», - визначено можливість встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Таким чином, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи до спадкового майна спадкодавиці ОСОБА_25 входить замельна ділянка площею 3,1423 га яка знаходиться на території Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку за ОСОБА_3 посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №883017 виданого 11 листопада 2008 року Ружинською районною державною адміністрацією (а.с.16).

Як вбачається з пояснень представника позивача, позивач як спадкоємець за законом першої черги - син спадкодавця, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття її спадщини.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.10.2019 року за вихідним №1914/02-31 державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області; Ставничим О.В. відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії посилаючись на те, що спадкодавиця є громадянкою Російської Федерації та є власником нерухомого майна, земельної ділянки на території Вільнопільської сільської ради, Ружинського району Житомирської області, а тому відповідно до п.1.12 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року за №296/5 якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ст.71 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 18 березня 2004 року №1618-ІV спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України. Токож, згідно ст.ст.44,45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах громадяни кожної з Договірних Сторін можуть успадковувати на територіях Договірних Сторін майно або права за законом або за заповітом на рівних умовах і в тому ж обсязі, як і громадяни цієї договірної Сторони. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Також відповідно до ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час їі відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття такої спадщини впродовж шести місяців з юменту смерті спадкодавця. А також у зв`язку з тим, що спадкоємець не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини впродовж шести місяців з моменту смерті спадкодавця (а.с.13).

Як вбачається з витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданого 31.07.2019р. державним нотаріусом Ружинського державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкова справа відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , не заводилась, і, відповідно, із заявами про прийняття її спадщини до нотаріуса ніхто із спадкоємців не звертався (а.с.11).

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписами статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву по прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При розгляді цих справ судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61/21447св19).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на чинення цих дій.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10. 2018 року у справі № 681/203/17-ц.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви, не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС № 61-49121св від 29.10.2019 р.

Судом встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_26 сплинув 14.03.2018 року, а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 позивач звернувся 12 жовтня 2019 року, до Ружинського районного суду Житомирської області із даним позовом 04.12.2019 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив в позовній заяві, а представник позивача в судовому засіданні про те, що встановлений ч.1 ст.1270 ЦК строк для звернення із заявою про прийняття спадщини він пропустила з поважних причин, зазначивши що не мав можливості в установлений законом 6-ти місячний строк прийняти спадщину так як не мав підтверджуючих документів про смерть матери, а саме: свідоцтва про смерть матері, яка померла на території іноземної держави. Позивачу необхідно було прикласти багато зусиль та потратити багато часу для отримання свідоцтва про смерть матері.

За допомогою позивач вимушений був звернутися до своєї тітки - материної сестри, яка проживає на території Російської Федерації, адже позивач не міг особисто поїхати до Російсько Федерації із-за військового конфлікту який триває між Україною та Російською Федерацією.

Сестрі померлої, яка отримувала свідоцтво про смерть матери на території Російської Федерації необхідно було доводити факт родинних стосунків із померлою і це зайняло тривалий проміжок часу у зв`язку із наявними розбіжностями в актових записах померлої та її сестри.

Позивач та представник позивача вважає, що дані обставини є поважними і пропущення установленого строку для прийняття спадщини не залежали від його волі, а були спричинені політичною ситуацією між Україною та Російською Федерацією та позбавили позивача у вільному та безпечному перетин кордону між конфліктуючими країнами.

У ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Пропущений позивачем строк подачі заяви про прийняття спадщини суд вважає значним, а доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про існування для позивача об`єктивних і непереборних перешкод звернення із заявою про прийняття спадщини не надано.

Відповідно до наданих доказів суду не вбачається неможливість та поважність пропуску строків позивача протягом 6 місяців звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інші докази суду не надані.

Враховуючи, що позивач не довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за законом, підстави для надання йому додаткового строку відсутні.

Керуючись ст.ст.12,13,81,82,141,200,258-259,264-265, 315 ЦПК України, ст.ст.203,215,1217,1218,1223,1264,1268 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ружинської селищної ради, Бердичівського району , Житомирської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту , що має юридичне значення задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с.Вільнопілля, Ружинського району Житомирської області є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. с.Вільнопілля, Ружинського району Житомирської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Омутинське Тюменської області, Російської Федерації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення по справі складено 13 травня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і.к. НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Ружинська селищна рада, адреса місцезнаходження: 13601, Житомирська область, смт.Ружин, вул.О.Бурди, буд.44, .

Суддя О. В. Митюк.