Справа № 486/1960/21
Провадження № 2/486/238/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.

при секретарі Коршак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17 листопада 1998 року він придбав у ОСОБА_2 , яка діяла також в інтересах членів своєї сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , квартиру АДРЕСА_1 , про що був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 102 від 17 листопада 1998 року в Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н». Однак через те, що зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна не був посвідчений нотаріусом, позивач на даний час не має можливості реалізувати своє право власності. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 102 від 17 листопада 1998 року, укладений в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н» між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак, представник позивача надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримують, просять розглянути справу без їх участі.

Відповідачі до суду також не з`явилися, причину неявки суду не повідомили. На розгляд справи викликалися через оголошення, розміщені на сайті судової влади України.

Таким чином, суд вважає, що відповідачі про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Під час розгляду справи по суті встановлено, що 17 листопада 1998 року між ОСОБА_2 , яка також представляла на біржі інтереси неповнолітніх членів своєї сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 був укладений договір № 102 купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований 17 листопада 1998 року в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н», що підтверджується копією даного договору (а.с. 10).

Нотаріусом даний договір не посвічувався.

Згідно п. 1.1 договору № 102 купівлі-продажу нерухомого майна від 17 листопада 1998 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 відповідно умов цього договору придбав квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 69,3 кв.м та житловою площею 39,5 кв.м.

Квартира була продана за 20000 (двадцять тисяч) гривень, які отримані продавцем до реєстрації даного договору (п. 2.2 договору № 102 купівлі-продажу нерухомого майна від 17 листопада 1998 року).

Відповідно до п. 3.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони домовились, що право власності на відчужувану квартиру переходить від ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з моменту реєстрації договору на біржі.

Вищезазначена квартира належала продавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 листопада 1998 року відділом приватизації житла ВП «Южно-Українська АЕС» на підставі рішення №6242 від 03 листопада 1998 року та зареєстрованого в Южноукраїнському бюро технічної інвентаризації за № 91 кн. 4 стор. 131.

Технічний паспорт на дану квартиру перереєстрований на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 8-9).

Позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6, 11).

Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Договір № 102 купівлі-продажу нерухомого майна від 17 листопада 1998 року укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

Відповідно до 224 ЦК Української РСР, 1963 року, який був чинним на момент виникнення вищевказаних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

При укладанні вищевказаного договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

Аналогічні положення передбачені ЦК України, 2003 року, який є чинним на даний час.

В укладеному 27 серпня 2000 року договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється.

Відповідно до ст. 220 ЦК України, 2003 року, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Виходячи із договору № 102 купівлі-продажу нерухомого майна від 17 листопада 1998 року та інших матеріалів справи, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне його виконання.

А тому, на підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 102 від 17 листопада 1998 року.

Керуючись ст. ст. 47, 224 ЦК Української РСР, 1963 року, ст. 220 ЦК України, ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 223, 229, 258, 259, 263 -265, 273, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, задовольнити.

Визнати дійсним договір № 102 купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 листопада 1998 року між ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах членів своєї сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17 листопада 1998 року в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр САВІН