УХВАЛА

26.05.2022

м. Одеса

Справа №2-6642/09

Провадження №4-с/522/2/22

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Яреми Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні

скаргу ОСОБА_1

на постанову державного виконавця Татарбунарського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Стрезєва Анатолія Івановича

стягувач ТОВ «Глобал Спліт».

ВСТАНОВИВ:

04.10.2021 до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Татарбунарського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Стрезєва А.І., стягувач -ТОВ «Глобал Спліт».

ОСОБА_1 просить суд:

-визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити такий строк;

-визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН №338249 від 14.09.2009, винесену державним виконавцем ВДВС Татарбунарського РУЮ Стерзєвим А.І.;

-скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника АН№338249 від 14.09.2009.

05.10.2021 скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

09.11.2021 відповідач подав відзив на скаргу.

Відповідач подав клопотання про розгляд скарги за його відсутності.

Клопотаннями від 08.11.2022, 20.01.2022, 12.05.2022, 26.05.2022 представники скаржника подавали клопотання про відкладення розгляду справи. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Таким чином, підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено. Крім того, введення воєнного стану в Україні не є підставою ні для пришвидшення розгляду спорів, ні для необгрутованого відкладення розгляду справ.

Скарга мотивована незгодою боржника у виконавчому провадженні з постановою від 14.09.2009 про арешт майна та оголошення заборони його відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час винесення постанови) арешт може бути накладено в межах суми стягнення та витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій. Натомість оскаржуваною постановою арешт накладено на все майно боржника.

Станом на теперішній час взагалі відпала необхідність в арешті майна боржника, оскільки виконавчий лист повернуто стягувачу в 2012 році та по теперішній час він не пред`явлений до виконання. Строк пред`явлення закінчився в 2015 році. Оригінал виконавчого листа був втрачений стягувачем, а суд ухвалою від 16.09.2019, яка набрала законної сили, відмовив йому у видачі дублікату виконавчого листа та поновленні строку для до виконання. Виконавче провадження завершено та знищено, тому немає підстав для діючого арешту. Наявність арешту порушує права власника майна.

Також скаржник просить визнати причини пропуску строку звернення до суду з даною скаргою поважними та поновити такий строк.

ОСОБА_1 копію постанови не надіслано, він її не отримував. Про наявність арешту майна стало відомо 10.09.2021, після отримання його представником відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ознайомитись з постановою у виконавчій службі не виявилось за можливе, оскільки виконавче провадження знищено.

Татарбунарський ВДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) проти скарги заперечує. Пояснив, що на примусовому виконанні перебувало ВП №14231843, відкрите 13.08.2009 на підставі виконавчого листа №2-6642/09 від 22.07.2009, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «УкрСиббанк» боргу 92 006,41 грн.

14.09.2009 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. 11.10.2012 у зв`язку з відсутністю в боржника майна винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. Повторно до примусового виконання вказаний виконавчий лист не пред`являвся, тому у зв`язку з закінченням строків зберігання виконавче провадження знищено.

Оскільки сума боргу становила 92 006,41 грн., державним виконавцем було нараховано суму виконавчого збору в розмірі 9 200,64 грн., які станом на теперішній час не сплачені боржником. Витрати на проведення виконавчих дій також не сплачені. За змістом ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, арешт не знімається. У випадку наявності арешту на майно боржника, який не був знятий під час закінчення виконавчого провадження, державний виконавець не може зняти такий арешт. А у випадку, якщо не встановлено порушення порядку накладення арешту, керівник виконавчої служби також не може зняти арешт.

Доводи скаржника про безпідставне накладення арешту на все майно скаржника є необґрунтованими, оскільки згідно з п. 5.6.2 Інструкції про порядок вчинення виконавчих дій визначено, що арешт може бути накладений в межах суми стягнення з урахуванням виконавчих витрат на все майно боржника або на окремо визначене майно.

З матеріалів справи судом встановлено.

На примусовому виконанні державного виконавця Татарбунарського ВДВС перебував виконавчий лист №2-6642 від 27.07.2009, виданий Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 92 006,41 грн.

13.08.2009 відкрито виконавче провадження.

Постановою від 14.09.2009 АН №338249 державний виконавець Стерєва А.І. наклав арешт на все нерухоме майно боржника.

Постановою від 11.10.2012 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

Листом від 16.09.2021 №50-32/28136 Татарбунарський ВДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що у зв`язку із закінчення строку зберігання виконавче провадження було знищено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2019 (справа №2-6642/09) встановлено, що 08.12.2011 право грошової вимоги до ОСОБА_1 перейшло до ПАТ «Дельта Банк», а 09.11.2018 між ТОВ «Спліт Глобал» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір-купівлі продажу майнових прав вимоги та право вимоги за кредитним договором з ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Спліт Глобал».

Зазначеною ухвалою від 16.09.2019 суд відмовив в задоволенні заяви ТОВ «Спліт Глобал» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення. Відомості щодо оскарження даної ухвали відсутні.

Висновки суду.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (розділ VIІ ЦПК України).

Скаргу подано боржником з підстав незаконності постанови про накладення арешту на все майно, відсутність підстав для збереження арешту. Способом захисту прав, вважає, є визнання протиправною постанови та скасування судом арешту нерухомого майна, накладеного оскаржуваною постановою.

Щодо строку звернення до суду.

Відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Якщо в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважність причин пропуску строку звернення до суду з скаргою на постанову державного виконавця від 14.09.2009 скаржник мотивує тим, що постанову він не отримував, а про неї дізначвся 10.09.2021, отримавши відомості про перебування його майна в арешті.

Суд приймає до уваги те, що виконавче провадження в межах якого накладено арешт знищено у зв`язку з закінченням строків зберігання. Таким чином, перевірити отримування постанови про накладення арешту не видається за можливе. Скаргу направлено до суду поштою 20.09.2021, тобто в межах десятиденного строку.

Отже, суд вважає, що причини пропуску звернення до суду з даною скаргою є поважними, тому підлягають поновленню.

Щодо законності постанови про арешт майна.

Між сторонами склались правовідносини, які регулюються спеціальним Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХIV від 1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 5 ст. 47 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 49 цього ж Закону виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що 13.08.2009 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-6642 від 27.07.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» боргу в розмірі 92 006,41 грн.

Сума виконавчого збору 9 200,64 грн.

Постановою від 14.09.2009 АН №338249 державний виконавець наклав арешт на все нерухоме майно боржника.

Постановою від 11.10.2012 повернуто виконавчий документ стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

Після цього даний виконавчий документ більше до стягнення не пред`являвся.

Тобто, у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не вважається закінченим.

Підстави зняття арешту державним виконавцем визначено в ст. 60 Закону (в редакції чинній на час прийняття постанови).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, Закон не наділяє державного виконавця повноваженнями на зняття арешту з майна боржника.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", - зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Частина 6 ст. 28 № 606-ХIV від 1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

В разі виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження державний виконавець відкриває інше виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що приймає постанову, але в такому випадку, з урахуванням положень статті 50 Закону, стягнення відбувається, в тому числі, й за рахунок майна чи коштів боржника, арешт на які був накладений під час примусового виконання судового рішення про стягнення коштів (постанова Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №369/3757/20).

Заявником не надано доказів сплати виконавчого збору, що також є підставою для відмови в скасуванні арешту з майна.

Отже, проаналізувавши аргументи заявника та норми Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що позиція заявника про те, що підстав для збереження арешту немає, оскільки стягувачу відмовлено в поновленні строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, не ґрунтується на Законі.

Посилання скаржника на невідповідність дій державного виконавця вимогам Закону, з посиланням на недотримання принципу співмірності щодо суми боргу, зокрема те, що арешт не було накладено в межах суми стягнення та витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій, також є безпідставним.

Частина 3 ст. 55 Закону № 606-ХIV від 1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Відповідно до п. 5.6.2 Інструкції про проведеня виконавчих дій (чинна на час прийняття оскаржуваної постанови) Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого

провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання, на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Тобто, арешт накладається виконавцем на все майно боржника в межах суми стягнення. Таким чином, судом не встановлено порушень державним виконавцем порядку накладення арешту про які стверджував скаржник.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст.1, 47, 49, 50, 60, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2, 4, 10-12, 43, 48, 76, 81, 89, 247, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Татарбунарського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Стрезєва Анатолія Івановича, стягувач: ТОВ «Глобал Спліт» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 06.06.2022.

Суддя Х.С. Ярема