Дата документу 26.01.2022 Справа № 317/104/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/104/21Головуючий у 1-й інстанції Мінгазов Р.В. Повний текст рішення складено 05.07.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/109/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 липня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ТОВ «ФК «Позика» поштою (а.с.29) звернулось до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), який в подальшому уточнило (а.с. 68), та в якому просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № від 15.06.2007 року перед ТОВ «ФК «Позика» в розмірі 223596,86 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :05:001:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, а саме - земельної ділянки, загальною площе. 0,1500 га, кадастровий номер :05:001:0074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 15.06.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0 від 15.06.2007, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 35600,00 швейцарських франків.

15.06.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 0/З, відповідно до якого передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :05:001:074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

05.03.2014 Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 15.06.2007 в сумі 26 519,15 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 04.07.2013 становить 223596,86 грн.

19.10.2017 Апеляційним судом Запорізької області (головуючий суддя Бєлка В.Ю., судді-члени колегії Онищенко Е.А., Воробйова І.А.) постановлено ухвалу у справі №334/6752/13, якою замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «ФК «Позика» у виконавчому провадженні ВП № 52179050 від 12.09.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у сумі 25519,15 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 04.07.2013 становить 223596,86 грн.

Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «УкрСиббанк» щодо права звернення стягнення на заставне майно за договором іпотеки № 0/З від 15.06.2007.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Мінгазова Р.В. (а.с. 30).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 35) відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01 липня 2021 року (а.с. 153-155) позов ТОВ «ФК «Позика» у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ТОВ «ФК «Позика» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 164-165) просило рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 184).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 202), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 203), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень)та додаткової відпустки судді-доповідача у жовтні 2021 року (а.с. 209).

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ТОВ «ФК «Позика» у цій справі (а.с. 210-214).

Позивач подав апеляційному суду письмові пояснення у цій справі (а.с. 217-221).

У дане судове засідання належним чином повідомлений апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 207) представник позивача ТОВ «ФК «Позика» не з`явився, позивач ТОВ «ФК «Позика» про причини неявки свого представника апеляційний суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки представника позивача ТОВ «ФК «Позика» у дане судове засідання і на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю відповідача ОСОБА_1 .

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , який просив долучити до матеріалів цієї справи копію позову Банку за 2013 рік про стягнення з нього заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, на підтвердження факту стягнення за рішенням суду у 2014 році саме достроково всієї заборгованості за останнім (а.с.222-235), перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ТОВ «ФК «Позика» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи позов позивача ТОВ «ФК «Позика» без задоволення у цій справі, керувався ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 158, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України та виходив зі спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача до ухвалення рішення у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 15.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0 від 15.06.2007 (а.с. 5-7), відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 35600 швейцарських франків. Дата остаточного повернення кредиту - 14.06.2022.

15.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 0/З (а.с. 9-11), відповідно до якого передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,1500 га., кадастровий номер :05:001:074, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В порушення вимог кредитного договору, ОСОБА_1 взятих на себе за договором зобов`язань щодо повернення кредитних коштів не виконав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2014 року по справі № 334/6752/13-ц (а.с. 13-15), достроково стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» усю заборгованість за кредитним договором №0 від 15.06.2007 в розмірі 26519,15 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 04.07.2013 становить 223596,86 грн. (а.с.222-235 - копія позовної заяви Банку за 2013 рік, яка була предметом розгляду у справі 334/6752/13-ц, та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України як доказ, передбачений ст. 367 ч.ч.2, 3 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача).

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за простроченим кредитом - 24072,67 швейцарських франків., заборгованість за простроченими процентами - 2136,66 швейцарських франків, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 207,98 швейцарських франків, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 101,84 швейцарських франків, а всього 26519,15 швейцарських франків.

19.10.2017 Апеляційним судом Запорізької області постановлено ухвалу у справі № 334/6752/13 (а.с. 16-17), якою замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «ФК «Позика» у виконавчому провадженні ВП № 52179050 від 12.09.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у сумі 25519,15 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 04.07.2013 становить 223596,86 грн.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором іпотеки, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у пункті 1.3 договору іпотеки (а.с. 9) сторони погодили, що даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, які випливають із кредитного договору від 15 червня 2007 № 0 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, як визначено у ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) існуючого між сторонами договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що пред`явивши у 2013 році вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2014 року по справі № 334/6752/13-ц, ПАТ «УкрСиббанк», відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив кінцевий строк виконання основного зобов`язання.

Виходячи зі змісту договору іпотеки і положень Закону України «Про іпотеку», право кредитора задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у нього у зв`язку з невиконанням боржником пред`явлених до нього вимог про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

За таких обставин, у позивача виникло право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня, наступного після закінчення строку, наданого боржнику для дострокового виконання кредитних зобов`язань.

Ст. 3 Закону України «Про іпотеку» закріплює, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі порушення боржником основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Таким чином, визначальним для встановлення моменту, з якого розпочинає перебіг трирічний строк на звернення з вимогами до іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, є саме виникнення у кредитора права вимоги в кредитному зобов`язанні, яке є основним.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди вирішуватимуть справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ТОВ «ФК «Позика», звернувшись до суду у грудні 2020 року поштою (конверт а.с. 29, відмітка суду на позові за січень 2021 року а.с.2) з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 2, 29), пропустило трирічний строк позовної давності з моменту ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2014 року по справі № 334/5752/13-ц, яким було достроково у повному обсязі стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 15.06.2007 в розмірі 25519,15 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 04.07.2013 становить 223596,86 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача у цій справі (а.с. 102-105) у суді першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «ФК «Позика» дублюють доводи його позовної заяви у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію ТОВ «ФК «Позика», яку воно та його представники вважають єдино правильною та єдино можливою.

Стягнення заборгованості за кредитним договором кредитором з позичальника та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості позичальника перед кредитором за вищезазначеним кредитним договором є двома різними способами захисту прав кредитора.

Особа право на захист здійснює на свій розсуд (ст. 20 ч.1 ЦК України).

Банк, як первісний кредитор, спочатку, на свій розсуд, використав спосіб стягнення всієї заборгованості достроково в порядку ст. 1050 ЦК України з ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором за вищезазначеним рішенням суду у 2014 році, яке набрало законної сили 18 березня 2014 року (копія а.с. 13-15).

Проте, в силу вимог ст. 5 ч. 1 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає …права і інтереси юридичних осіб….у спосіб, визначений законом…

І хоча, судом першої інстанції було правильно встановлено, що права позивача ТОВ «ФК «Позика», як нового кредитора, відповідачем, як боржником, у цій справі при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції порушені. Борг, стягнутий на користь первісного кредитора, за рішенням суду у 2014 році, заміну якого вже здійснено на позивача, як його правонаступника, на виконання цього рішення суду відповідачем, як боржником, не погашений, і суд мав би звернути стягнення для його погашення на вищезазначений предмет іпотеки у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 264 ЦК України (Переривання перебігу позовної давності): 1. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. 2. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. 3. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як зазначав апелянт ТОВ «ФК «Позика» - позивач у цій справі та правонаступник Банку (кредитора) у своїй апеляційній скарзі (а.с.165), він у жовтні 2019 року вже подавав позов до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа ЄУН 317/3331/19), який у подальшому 29.07.2020 року було залишено без розгляду (ухвала набрала законної сили, оскільки 30.09.2020 року була залишена без змін апеляційним судом - ст. 82 ч. 1 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню…).

Проте, в силу вимог ст. 265 ч. 1 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє позовної давності.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив, що у цій справі відсутні підстави, передбачені ст. 264 ЦК України, для переривання загального (трирічного) строку позовної давності (пред`явлення кредитором позову до одного із кількох боржників, вчинення дій (проплат) заборгованості боржником на підтвердження визнання боргу тощо), починаючи з дати набрання законної сили вищезазначеним рішення суду 18 березня 2014 року про стягнення первісним кредитором суми заборгованості з ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором і до грудня 2020 року, коли позивачем, як новим кредитором, у цій справі було подано вищезазначений позов до ОСОБА_1 до суду першої інстанції у грудні 2020 року поштою (конверт а.с. 29) та який фактично надійшов на адресу суду першої інстанції у січні 2021 року (відмітка суду на позові а.с.2).

Звідси, суд першої інстанції правильно застосував сплив позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позову позивача у цій справі за заявою сторони відповідача (а.с.102-105).

Оскільки, загальний трирічний строк позовної давності для подачі кредитором позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вищезазначеної заборгованості збіг ще у березні 2017 року.

Переривання 3-річного строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа на виконання вищезазначеного рішення суду 2014 року про стягнення заборгованості з відповідача у виконавчому провадженні № 52179050 і переривання 3-річного загального строку позовної давності для подачі позову позивачем у цій справі не є тотожними поняттями. Переривання першого не свідчить про переривання другого.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ТОВ «ФК «Позика», передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ТОВ «ФК «Позика» та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі, зокрема в частині заявлення останнього з дотриманням загального (трирічного) строку позовної давності.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ТОВ «ФК «Позика».

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «ФК «Позика» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, встановлено, що позивачем ТОВ «ФК «Позика» при подачі вищезазначеної апеляційної скарги було сплачено судовий збір (а.с. 166).

Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ТОВ «ФК «Позика» у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_1 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 31.01.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.