Справа № 343/96/21
Провадження № 22-ц/4808/434/22
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 13 грудня 2021 року, в складі судді Тураша В.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачкою, ОСОБА_1 , вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.02.2008 року, від якого у них народилися двоє дітей: донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.08.2020 року шлюб між ними розірвано. Питання щодо місця проживання їх неповнолітніх дітей залишилось не вирішеним.

Після розірвання шлюбу діти постійно проживають з ним, перебувають на його утриманні та вихованні, натомість відповідачка не цікавиться їх вихованням та розвитком, тому просив визначити місце проживання дітей з ним, що буде відповідати інтересам дітей.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки і піклування Служба у справах дітей Долинської міської ради в якому просила визначити місце проживання дітей дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 з нею за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 15.02.2008 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , з яким у них народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зараз вони проживають окремо та на розгляді Долинського суду перебуває справа щодо поділу майна подружжя.

Позивачка вказала, що вона намагалася врегулювати спір щодо визначення місця проживання дітей у добровільному порядку, шляхом укладення мирової угоди, однак ОСОБА_2 не врахував жодного з пунктів вирішення спору мирним шляхом, керуючись виключно своїми особистими інтересами та амбіціями, а не інтересами дітей.

Діти проживали з нею, за адресою її реєстрації та були зареєстровані по АДРЕСА_2 . Однак відповідач без її згоди в супереч порядку змінив реєстрацію дітей.

Вважала, що слід визначити місце проживання дітей з нею, оскільки вона має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання.

Рішенням Долинського районного суду від 13 грудня 2021 року задоволено позов ОСОБА_2 та визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання їх батька ОСОБА_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради про визначення місця проживання дітей - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, вказує, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права.

Зазначає, що через чинення тиску зі сторони батька фактично неможливо з`ясувати справжню думку дітей, а тому необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно скасував ухвалу Долинського районного суду від 10 вересня 2021 року та відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи у справі.

Визначаючи місце проживання дітей, суд виходив з того, що діти протягом останнього часу проживали з батьком. До того ж дітям було більше ніж 10 років і вони виявили бажання проживати разом із батьком (син з мамою та татом). У мотивуванні з приводу встановлення вказаного місця проживання суд зазначив, що з метою уникнення зайвих психологічних стресів, забезпечення прав та інтересів дітей їм буде краще проживати разом із батьком, проте суд не врахував що діти позбавлені вибору самостійно проживати там де їм комфортно.

Суд першої інстанції взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, яким було визнано за доцільне встановити місце проживання дітей з батьком, однак не враховано, що у висновку органу опіки та піклування, відсутні виняткові підстави для розлучення дітей з матір`ю, а висновок прийнято з огляду на пріоритетність думки дітей щодо бажання проживати з батьком та є формальним у підході до цього висновку в конкретній справі зважаючи на висновки психолога.

Також суд оцінив думку дітей (оскільки чітко визначити бажання дітей конкретно в даній справи можливо тільки практикуючим психологом), яка на момент розгляду справи була залучена під тиском батька, адже останнім часом вони проживали разом та перебували під впливом батька.

Вважає, що судом не враховані недоліки проживання дітей з батьком, а саме те, що він не замінить матір, що він постійно на роботі, а діти залишаються без нагляду. Переваг проживання з батьком немає.

Зазначає, що у справі відсутні виняткові обставини, передбачені ст. 161 СК України, які свідчили б про неможливість проживання дітей разом із матір`ю, а саме: відсутність у матері самостійного доходу, зловживання матір`ю спиртними напоями або наркотичними засобами; якщо дитина росте не під опікою матері, а іншої особи, якщо дитина росте разом із матір`ю в атмосфері нелюбові; якщо мати не забезпечує дитину матеріально та морально. Дані обстави в конкретній справі відсутні, натомість мама в повній мірі виконує свої обов`язки по відношенню до дітей виховала та виростила їх повністю до часу періодичного виїзду за кордон останніх декілька років та не може бути розлучена з дітьми при даних обставинах.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позову ОСОБА_2 , а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити, визначити місце проживання дочки, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею, матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Представник Органу опіки та піклування Служба у справах дітей Долинської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дітей, разом з тим, виходячи із найкращих інтересів дітей, беручи до уваги, що діти тривалий час проживають разом із батьком і проявляють особисту прихильність до нього, а ОСОБА_1 більшість часу перебуває за межами України, визначив місце проживання дітей з батьком, що не призведе до зміни їх установленого способу життя, та нанесення психологічної травми, у зв`язку із зміною місця проживання.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15.02.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Долинського районного суду від 21.08.2020 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають двоє дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15, 16).

Встановлено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу представники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду заяви про закриття провадження у справі в частині вимог про визначення місця проживання дітей з матір`ю, у зв`язку з добровільним погодженням сторонами місця проживання дітей з батьком ОСОБА_2 .

Ухвалою Долинського районного суду від 21.08.2020 року провадження у справі № 343/1590/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в частині вимог про визначення місця проживання дітей закрито (а.с.11-12).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку осіб №502 від 19.10.2020, що видана Новичківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області (а.с.19), ОСОБА_2 , проживає по АДРЕСА_1 . До складу сім?ї входять: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - дочка; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - син.

Згідно висновку органу опіки та піклування Долинської міської ради про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , 2008р.н. та ОСОБА_4 , 2011р.н., який затверджений рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради №55 від 06.04.2021, орган опіки та піклування Долинської міської ради визнав за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , 2008 р.н. та ОСОБА_4 , 2011р.н. з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.63-65).

Так, Службою у справах дітей Долинської міської ради проведено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за місцем проживання батька ОСОБА_2 з дітьми за адресою АДРЕСА_1 де встановлено належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , за вказаною адресою проживає бабуся дітей по лінії матері - ОСОБА_10 , яка при проведенні обстеження повідомила, що спільно з нею на час повернення з-за кордону проживає, її дочка ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_4 , житлово-побутові умови у даному помешканні добрі.

Комісією також встановлено, що дочка ОСОБА_3 виявляє тверде бажання проживати з батьком, а син ОСОБА_4 - більш прихильний до матері.

Згідно довідки №35 від 09.06.2021 року, виданої Долинським ліцеєм №6 «Європейський» Долинської міської ради - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 навчаються в Долинському ліцеї №6 «Європейський», за інформацією класних керівників, батько ОСОБА_2 бере участь в освітньому та виховному процесі, відвідує батьківські збори, цікавиться успішністю дітей, оплачує їхнє харчування, привозить та забирає їх з ліцею (а.с. 134).

Встановлено також, що ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем проживання в с. Новичка та за місцем роботи в ТОВ «ДІМ і Компанія» (а.с. 30, 32); працює на посаді торговельного представника, його дохід за період з жовтня по грудень 2020 року становить 19350 грн.

Із наданих ОСОБА_1 доказів судом встановлено, що вона згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстрована як ФОП за кведом 96.02; за місцем проживання нею створено належні умови для проживання, розвитку і виховання дітей.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До таких обставин можна віднести: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначенні інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Так, Верховний Суд, у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17 (провадження № 61-44369св18) про позбавлення батьківських прав, аналізуючи положення: частин першої та другої статті 171 СК України, дійшов висновку про те, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї і що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання; статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю; статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей про те, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Судом першої інстанції встановлено, що і батьком і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дітей, а тому при визначенні місця проживання дітей суд акцентував увагу на якнайкращих інтересах дітей, забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

У зв`язку з цим, суд заслухав думку дітей щодо їх місця проживання.

Так, опитані в судовому засіданні з участю психолога-діагноста центру психологічної допомоги дітям «Серденько» ОСОБА_14 та психолога ОСОБА_15 , донька ОСОБА_3 висловила бажання у подальшому проживати з батьком та братом; син ОСОБА_4 висловив бажання проживати разом з батьком та мамою.

Також неповнолітні пояснили, що коли приїжджає мама, батько не забороняє їм бути з мамою та спілкуватись з нею.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 не чинить ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дітьми, та не перешкоджає їй брати участь у вихованні дітей.

Таким чином враховуючи те, що діти тривалий час проживають разом із батьком, проявляють особисту прихильність до нього, що мати більшість часу перебуває за межами України, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що місце проживання неповнолітніх дітей слід визначити з батьком.

Судом правильно зазначено про те, що матеріали справи не містять доказів того, що визначення місця проживання дітей з матір`ю, яке фактично призведе до зміни їх місяця проживання, звичного способу життя, буде мати більш позитивний вплив на них.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що через чинення тиску зі сторони батька фактично неможливо з`ясувати справжню думку дітей, а тому необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів тиску батька на дітей суду не представлено та й сама апелянт не наводить обставин, які б давали підстави для висновку про наявність такого тиску.

Необґрунтованими є доводи апелянтки про те, що діти позбавлені вибору самостійно проживати там де їм комфортно, оскільки встановлено, що неповнолітні діти в силу свого віку та розвитку вільно висловили свою думку щодо їх бажання проживати з батьком, а син ОСОБА_4 , у тому числі і з матір`ю.

Не підтверджені будь-якими доказами доводи апелянтки про те, що судом не враховані недоліки проживання дітей з батьком, а саме те, що він постійно на роботі, а діти залишаються без нагляду, натомість в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_2 згідно довідки лікаря-педіатра, займається лікуванням дітей, приводить їх на консультації до педіатра та виконує всі рекомендації лікаря щодо покращення здоров`я дітей, діти доглянуті; за інформацією класних керівників ліцею «Європейський» у якому навчаються діти, батько бере участь в освітньому та виховному процесі дітей, оплачує їх харчування, привозить та забирає дітей з ліцею.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на встановлені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що станом на даний час наявні підстави для визначення місця проживання дітей з батьком ОСОБА_2 , що відповідає як найкращому забезпеченню інтересів дітей, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду, яке постановлено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-383, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 13 грудня 2021 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 09 червня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин