РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2022 року м. Мукачево Справа №303/2258/22

2/303/357/22

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради

про розірвання шлюбу, залишення дитини на вихованні матері та залишення дитини на вихованні батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26 листопада 2004 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1336, залишення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на вихованні та утриманні ОСОБА_2 , а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на вихованні та утриманні ОСОБА_1 .

Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ним фактично припинені. Шлюб існує лише формально, примирення неможливе, а збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому його слід розірвати. Також, просить залишити сина ОСОБА_4 на його утриманні та вихованні, а сина ОСОБА_6 - на утриманні та вихованні матері.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, натомість подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задоволити, проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечує.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає.

Уповноважений представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду висновок від 07.06.2022 №2078/01-32/42-22.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстрований 26 листопада 2004 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1336 (а.с. 16).

Також сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 2 березня 2006 року, а.с. 14) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 8 вересня 2015 року, а.с. 15).

Відповідно до частини другої ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст. 112 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб носить лише формальний характер і такий слід розірвати.

Що стосується вимоги позивача щодо залишення сина ОСОБА_4 на його утриманні та вихованні, а сина ОСОБА_6 - на утриманні та вихованні матері, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (частина перша статті 157 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення ст.8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Європейський суд з прав людини зауважив на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної правової процедури.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

У поданому суду висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 07.06.2022 №2078/01-32/42-22 зазначено, що зважаючи на вік та прихильність дітей, місце їх фактичного проживання та навчання, думку батьків та стан виконання ними батьківських обов`язків, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Мукачівської міської ради, вважає доцільним місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 визначити разом з батьком.

У суду немає фактичних даних відносно неправдивості інформації, зазначеній у висновку.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам права, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд приходить до висновку щодо можливості залишити сина ОСОБА_6 на вихованні та утриманні матері, а сина ОСОБА_4 - на вихованні та утриманні батька

При вирішенні переданого на розгляд суду позову суд виходить також з того, що у відповідності до приписів частини четвертої ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В свою чергу, положеннями ст.200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Позовні вимоги ОСОБА_1 визнані відповідачем безумовно, тому підлягають задоволенню без з`ясування і дослідження інших обставин справи (абзац третій пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення.

Навпаки, при ухваленні рішення в даній справі суд враховує положення частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 21 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Частиною першою ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною третьою ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на вказані нормативні приписи, позивачу слід повернути з державного бюджету суму 992,40 грн. сплаченого судового збору.

Решту суми понесених позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн. слід покласти на позивача на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 141, 142, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 листопада 2004 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1336.

3. Малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити на вихованні та утриманні батька - ОСОБА_1 .

3.1. Неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити на вихованні та утриманні матері - ОСОБА_2 .

4. Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України 50 відсотків сплачених ним судових витрат у сумі 496,20 гривень на підставі квитанції від 12.04.2022 №55 та 496,20 гривень на підставі квитанції від 5 травня 2022 року №.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

7. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради (м. Мукачево, пл. Духновича, 2, ).

Суддя В.В. Кость