Номер провадження: 22-ц/813/609/22
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» на ухвалу Приморського районного суду від 20 жовтня 2021 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про захист прав споживача

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року, Левенець Оксана Олександрівна звернулася до суду із позовом до ТОВ «Консалт Солюшенс», у якому просила суд визнати, що ТОВ «Консалт Солюшенс» не набув матеріального правонаступництва за укладеним договором споживчого кредиту №500-013/ФКВІП-08 від 24.07.2008 року.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2021 року заяву Левенець Оксани Олександрівни про забезпечення її позову до ТОВ «Консалт Солюшенс» про захист прав споживача задоволено частково.
Зупинено стягнення на підставі виконавчих документів щодо виконання заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 05.10.2017 року у цивільній справі №521/3483/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом Левенець Оксани Олександрівни до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, пред`явлених ТОВ «Консалт Солюшенс» до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Носенко Сергію Борисовичу і за якими відкриті виконавчі провадження №66265955, №66467623.
В іншій частині задоволення заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, ТОВ «Консалт Солюшенс» подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду від 20 жовтня 2021 року та постановити нову, якою відмовити Левенець О.О. у задоволенні заяви про забезпечення позову. Стягнути з Левенець О.О. судовий збір за подання апеляційної скарги на користь ТОВ «Консалт Солюшенс».
У відзиві на апеляційну скаргу, Левенець О.О., посилаючись на її необгрнутованість, просить апеляційний суд залишити ухвалу Приморського районного суду від 20 жовтня 2021 року в частині зупинення стягнення на підставі виконавчих документів щодо виконання заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 05.10.2017 року у цивільній справі №521/3483/13-ц без змін, а скаргу ТОВ «Консалт Солюшенс» на зазначену ухвалу суду без задоволення (а.с. 79-86).
В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 26.05.2022 року, сторони не з`явилися.

Від Левенець О.О. 26.05.2022 року на електрону пошту апеляційного суду надійшла заява, у якій остання просить суд апелґяційної інстанції відкласти розгляд справи у звязку з неможливістю бути присутньою у судовому засіданні із-за форс мажорних обставин, а саме військової агресії РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року.

Проте вказана заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року до 24 серпня 2022 року.
В Україні продовжується агресія РФ і тривають воєнні дії, а відтак відкладення розгляду справи на період дії воєнного стану, буде суперечить завданням цивільного судочинства.
При цьому суд враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Також слід зазначити, що згідно з розпорядженням голови Одеського апеляційного суду №1 від 02.03.2022 в Одеському апеляційному суді запроваджено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану, відповідно до якого робота суду апеляційної інстанції здійснюється шляхом здійснення розгляду термінових справ, зокрема, пов`язаних із питаннями обороноздатності держави, забезпеченням режиму воєнного стану, мобілізації, розглядом клопотань щодо негласних слідчих (розшукових) дій та оперативно-розшукових заходів та інших питань, які потребують термінового вирішення, а також тимчасово (на час воєнного стану) обмежено допуск в приміщення суду осіб, які не є учасниками судових засідань.
Разом із тим, зазначеним розпорядженням, з огляду на обмеження подання учасниками провадження заяв про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або небезпеку для життя, розгляд справ дозволено продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду або в режимі відеоконференції.
Водночас, вищезгаданим розпорядженням рекомендовано учасникам судового провадження утриматися від відвідування приміщення суду та подавати заяви про проведення судових засідань в режимі відео-конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Посилання сторін, що вони не можуть взяти участь у судовому засіданні через введення на території України воєнного стану не є підставою для відкладення розгляду справи.
Одеський апеляційний суд працює в режимі воєнного стану, розглядає справи за розкладом та обробляє поштову кореспонденцію кожного дня.
Таким чином, приймаючи до уваги розумний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, відсутність клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а само по собі введення в країні воєнного стану без конкретизації причин неможливості розгляду справи, не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності Левенець О.О., яка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду, зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про часткове задоволення заяви Левенець О.О. про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що у суду є всі підстави для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, оскільки від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, за змістом ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, єдиною підставою для забезпечення позову є заява учасника справи. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується:забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Однак, судом першої інстанції вищевказані вимоги законодавства не були дотримані, що фактично призвело до порушення прав ТОВ «Консалт Солюшенс».

Такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 05.10.2017 року у справі №521/3483/13-ц було стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 234 774,39 грн.
Вказане рішення набрало законної сили, внаслідок чого позивачу були видані виконавчі листи, які були пред`явлені до виконання приватному виконавцю Носенко Сергію Борисовичу.
Матеріалами справи також встановлено, що 20.10.2021 року до суду надійшла заява Левенець Оксани Олександрівни про забезпечення позову, в якій вона просила зупинити стягнення на підставі виконавчих документів щодо виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 року у цивільній справі №521/3483/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом Левенець Оксани Олександрівни до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, пред`явлених ТОВ «Консалт Солюшенс» до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Носенко Сергію Борисовичу і за якими відкриті виконавчі провадження №66265955, №66467623.
Свою заяву мотивувала тим, що в разі незастосування таких заходів забезпечення позову, рішення у даній справі буде неможливо виконати.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2021 року, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, задоволено заяву позивача та зупинено стягнення на підставі виконавчих документів щодо виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 року у цивільній справі №521/3483/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом Левенець Оксани Олександрівни до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, пред`явлених ТОВ «Консалт Солюшенс» до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Носенко Сергію Борисовичу і за якими відкриті виконавчі провадження №66265955, №66467623.
Звертаючись до суду із вказаною апеляційною скаргою, ТОВ «Консалт Солюшенс» посилається на те, що вищевказана ухвала суду була винесена з грубим порушенням норм процесуального права та порушує права відповідача ТОВ «Консалт Солюшенс» як стягувача у виконавчих провадженях №66265955 та №66467623.
Апеляційний суд вважає такі доводи апелянта обгрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.
Тобто, такий захід забезпечення позову, як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, може бути вжито лише за умови оскарження цього ж виконавчого документу в рамках даної справи.
Фактично законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом як вид забезпечення позову.
Між тим, апеляційний суд зауважує, що Левенець О.О. у даній справі не оскаржує виконавчий документ, на підставі якого здійснюється стягнення у виконавчих провадженнях №66265955 та № 66467623.
Отже, оскаржуваною ухвалою суду від 20.10.2021 року, суд фактично зупинив виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Разом з тим, згідно положень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», встановлена недопустимість забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
Також, слід зазначити, що обов`язковою умовою вжиття заходів забезпечення позову є наявність підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Як вбачається зі змісту заяви Левенець О.О. про забезпечення позову, остання не навела жодного належного обґрунтування ризиків ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.
При цьому, в оскаржуваній ухвалі від 20.10.2021 року такі ризики також не зазначені, а лише формально зазначено про їх наявність.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що не вбачає зв`язку між заявленими позивачем позовними вимогами та заходом забезпечення позову, про який клопотала позивач, адже у своїй позовній заяві позивач просить визнати факт відсутності матеріального правонаступництва від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Консалт Солюшенс» у правовідносинах, що виникли за кредитним договором №500-013/ФКВІП-08 від 24.07.2008 року, а у заяві про забезпечення позову просила зупинити стягнення на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Отже, вживши заходи забезпечення позову ухвалою від 20.10.2021 року, суд порушив права стягувача у виконавчих провадженнях № 66265955, № 66467623.
Більш того, суд зупинив виконавче провадження №66467623 щодо Сокольського Анатолія Станіславовича, який взагалі не є стороною у даній справі.
Згідно приписів ст. 129-1 Конституції України держава гарантує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (HORNSBY v. GREECE, N 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Вказаної позиції притримується і Верховний Суд у постановах від 27.05.2020 року у справі №711/4067/18, від 30.01.2020 року у справі №646/6461/17, від 05.09.2018 року у справі №640/14483/17, від 03.07.2019 року у справі №331/1255/17.

До того ж, суд в оскаржуваній ухвалі від 20.10.2021 року посилається на п. 6 ч.1 ст. 152 ЦПК України, проте такої норми в Цивільно процесуальному кодексі взагалі не існує.

Натомість п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Тобто, виходячи з специфіки вказаного виду забезпечення позову, підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Однак, матеріали справи не містять данних про оскарженя виконавчого документу у справі №521/3483/13-ц, що виключає процесуальну можливість зупинення стягнення за цим виконавчим документом на підставі ухвали про забезпечення позову.

Оскільки суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене судове рішення повністю та частково задовольняє апеляційну скаргу.

Вимоги апеляційної скарги про стягнення з Левенець О.О. судового збору за подання апеляційної скарги на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» є необгрнутованими, оскільки остаточне рішення апеляційним судом по суті спору не приймається, тому відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду від 20 жовтня 2021 року скасувати.
Прийняти постанову.
У задоволенні заяви Левенець Оксани Олександрівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Левенець Оксани Олександрівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про захист прав споживача відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 06.06.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда