Справа № 567/273/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

з участю

представника позивача Гуляр М.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав звернувся орган опіки та піклування в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на розгляд комісії з питань захисту прав дитини виконкому Здолбунівської міської ради надійшли матеріали щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька яких записано відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Вказує, що відповідачка та діти проживали в АДРЕСА_1 , де відповідачкою не створені належні умови для проживання дітей: не проведено косметичний ремонт, не придбано нові меблі, недостатній запас продуктів харчування, недостатня температура повітря в квартирі, відсутність замка у вхідних дверях, та в подальшому діти були влаштовані до КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», оскільки відповідачка перебувала на лікуванні в КП «Острозька ОПЛ».

Зазначає, що діти відповідачки з 11.08.2021 перебували на обліку як діти, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з чим Здолбунівським територіальним центром соціального обслуговування їм надавалась допомога шляхом забезпечення одягом, постільною білизною, продуктами харчування, і під час неодноразових виїздів за місцем проживання відповідачки було встановлено, що вона неналежним чином піклується про дітей.

Окрім того, зазначає, що відповідачка належним чином не турбується про здоров`я дітей, оскільки нею не забезпечено проведення оперативного втручання кардіологічного характеру стосовно дочки ОСОБА_5 , незважаючи на те, що родичами та знайомими були зібрані необхідні для цього кошти.

Зазначаючи про те, що хоча відповідачка і влаштувалась на роботу, але не покращила умов проживання дітей, хоча і на засіданні комісії з прав дитини запевнювала, що не буде зловживати спиртними напоями, просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо її дітей.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 15.03.2022 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, відповідачці було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Правом подати відзив на позов у встановлений строк відповідачка не скористалася.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному об`ємі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Додатково пояснила, що у зв`язку з військовою агресією РФ на даний час діти відповідачки перебувають в Республіці Польща та всі висловлюють бажання повернутися до матері.

Зазначила, що в Республіці Польща дочці відповідачки має бути проведено оперативне втручання кардіологічного характеру, до якого готують ОСОБА_5 на даний час.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що певний час перебувала в скрутному становищі в зв`язку зі смертю чоловіка та відсутністю роботи, однак на даний час працевлаштувалась та намагається налагодити свій побут та побут своїх дітей.

Зазначила, що не зловживає алкогольними напоями на даний час та пояснила, що постійно спілкується з дітьми по телефону і просить не позбавляти її батьківських прав.

З`ясувавши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.07.2013 встановлено, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його матір`ю є ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09.10.2013 встановлено, що ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його матір`ю є ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 14.12.2018 встановлено, що ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та її матір`ю є ОСОБА_2 .

З довідки виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області №20/07-13-12 від 20.01.2022 встановлено, що відповідачка та її діти є зареєстрованим за місцем проживання в с.Новородчиці Рівненського району (Острозька МТГ) Рівненської області, однак там не проживають, а з пояснень учасників справи встановлено, що відповідачка з дітьми проживає в АДРЕСА_1 .

З повідомлення Здолбунівського відділу державної реєстрації актів цивільного стані у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №218/113-23.10-04-22 від 31.01.2022 вбачається, що відомості про батька зазначених дітей складено відповідно до ч.1 ст.135 СК України - за заявою матері.

Згідно довідки КП «Острозька ОПЛ» від 19.01.2022 встановлено, що працівниками ВП №6 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області до зазначеного закладу було доставлено ОСОБА_2 . Водночас, заначений документ не містить даних про причини госпіталізації ОСОБА_2 , хоча сама відповідачка не заперечує даного факту та пов`язує таку госпіталізацію зі зловживанням нею алкогольними напоями.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області від 17.02.2022 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При прийнятті даного висновку комісія виходила з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.16 постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08.04.2020 у справі №645/731/18, від 29.01.2020 у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 у справі №640/15049/17, від 13.03.2019 у справі №631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі №331/5427/17.

Вирішуючи спір, суд враховує, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до дітей, з 01.02.2022 працевлаштувалась, що підтверджується довідкою №119 від 11.02.2022 КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради Рівненської області, спілкується з дітьми та намагається поліпшити умови проживання. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачка на даний час не зловживає спиртними напоями і зворотнього суду не доведено. Також в судовому засіданні встановлено, що малолітні діти ОСОБА_2 також виявили бажання надалі проживати з матір`ю.

Вирішуючи спір суд зазначає, що лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання матір`ю своїх обов`язків щодо виховання дітей, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.

При цьому, суд виходить і з того, що позивачем не надано доказів попереднього проведення індивідуально-профілактичної роботи з відповідачкою та застосування у зв`язку з цим до неї заходів громадського впливу чи заходів адміністративного примусу у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного та систематичного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.

Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме систематичне нехтування батьківськими обов`язками ОСОБА_2 , які б свідчили про її свідоме та систематичне ухилення від утримання та виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним та систематичним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки і систематично вчиняє такі дії. Судом не встановлено злісного небажання відповідачки ОСОБА_2 виконувати свої обов`язки по вихованню дітей, оскільки надані суду докази, а саме акти обстеження матеріально-побутових умов та умов виховання сім`ї щодо сім`ї відповідачки від 22.03.2021, 19.04.2021, 11.08.2021 та 17.01.2022 не вказують на те, що протягом всього зазначеного періоду поведінка ОСОБА_2 була негативною, що вказує на можливість виправлення ОСОБА_2 .

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України ). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Доказів зловживання відповідачкою алкогольними напоями, на що посилається позивач, суду не надано, також в судовому засіданні не встановлено систематичності невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків та притягнення її у зв`язку з цим до адміністративної відповідальності. Матеріальний стан відповідачки сам по собі не може бути пріоритетною підставою для позбавлення її батьківських прав з урахуванням обставин прояву відповідачкою ініціативи та бажання спілкуватися з дітьми, піклуватися про них і брати участь у їх вихованні та утриманні. Окрім того, в судовому засіданні відповідачка запевнила суд, що намагатиметься покращити свій матеріальний стан та бажає надалі виховувати своїх дітей.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 07.12.2006).

Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей чітко закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини приділити належну увагу думкам, висловленим дитиною. Так, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння судовий орган упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Позбавлення відповідачки батьківських прав не спрямоване на забезпечення реальних інтересів дітей, розлучення з матір`ю та позбавлення її батьківських прав може негативно впливати на емоційний та психологічний стан дітей, оскільки діти вже здатні усвідомлювати таке розлучення та запам`ятати його.

Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. Однак, на думку суду, у розглядуваній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне та систематичне невиконання відповідачкою своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання. Необхідно також установити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Для виявлення таких обставин суд ретельно перевірив докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та вважає що, позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, тому суд застосовує її тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультативними.

Суду не було надано доказів того, що відповідачка перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм. Водночас, суд враховує, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки з належного утримання та виховання своїх дітей. Разом з тим, факт заперечення відповідачкою позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про наявність у неї бажання піклуватись про своїх дітей.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7, 164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дітей, для виховання яких необхідна участь матері, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідачку батьківських прав, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають та вважає необхідним попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання її малолітніх дітей та покласти на орган опіки та піклування в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

На підставі ст.164, 182 СК України, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 141, 274, 279, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в позові органу опіки та піклування в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 та покласти на орган опіки та піклування в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - орган опіки та піклування в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області (місцезнаходження: м.Здолбунів, вул.Грушевського, 14 Рівненської області),

відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення складено 10.06.2022.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.