Справа № 509/4562/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року Овідіопольський райсуд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь Одеського району Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СКФ», ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

про стягнення витрат на утримання нежитлового приміщення,

учасники цивільного провадження по справі:

позивач ТОВ «СКФ» та його представник за дорученням ОСОБА_4 та директор Азаров А.С. (т.1 а.с. 82, т.3 ас.127);

позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ніколаєв В.О. (т.3 а.с.136)

відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Прищепа О.А. (т.3 а.с.95)

відповідачка ОСОБА_3 та її представник за дорученням ОСОБА_5 (т.2 а.с.96,141) та адвокат Кирплюк Д.В. (т.3 а.с.88), суд,-

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2019 року до судді Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла вищевказана справа за позовом до відповідача ОСОБА_2 , який проживає на території Одеського (кол.Овідіопольського) району Одеської області.

Позиція сторін.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачі зазначили, що позивач ОСОБА_1 є власником, а ТОВ СКФ» є належним користувачем частини нежитлового приміщення ( будівлі) під літерою «Г» по АДРЕСА_1 . Відповідно до заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25 травня 2011 року проведено розподіл цілісної нежилої будівлі за вищевказаною адресою. В подальшому відповідач Зелінський здійснив самоправні дії по реконструкції нерухомого майна та здійснив відчуження нежитлової будівлі, внаслідок чого власником частини спірного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 стали відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

При цьому фактично розподіл будівлі не відбувся, оскільки вона є однією архітектурною спорудою з невідокремленими частинами. У спільному користуванні залишилися система водопостачання, опалення, енергопостачання, а окремі лічильники не встановлені. А тому позивачі просять стягнути з відповідачів відшкодування витрат на утримання будівлі, а саме борг за водопостачання, водовідведення за період з вересня 2015 року по липень 2018 року, включно, за газопостачання за період з листопада 2015 року по травень 2018 року на загальну суму 34 971.65 грн.; за електроенергію за період з вересня 2015 року по червень 2018 року в розмірі 133 879.89 грн. (т. 1 а.с.2-9, т.2 а.с.17).

Позивачі фактично наполягають на своїх позовних вимогах (т.2 а.с.47).

Відповідачка ОСОБА_3 до суду направила заперечення з яких видно, що позов не визнає, позовні вимоги є необґрунтовані (т.1 а.с.124-227, т.2 а.с.59), 149-152).

Відповідач ОСОБА_2 до суду направив заяву з якої видно, що позов не визнає, позовні вимоги є необґрунтовані (т.1 а.с.124-227;т.2 а.с.59-87,115-118,149-152, 216-218).

Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим відмовити в позові з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках.

Рух справи

10 жовтня 2018 року судом першої інстанції було відкрито цивільне провадження.

По справі судом першої та апеляційної, касаційної інстанції неодноразово приймались процесуальні рішення.

Обставини, які встановлені судом.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (код НОМЕР_1 ) , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , є власником нерухомого майна у вигляді 2/3 частини нежитлового приміщення (будівлі) під літерою «Г» площею 1061 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Приморського райсуду міста Одеса від 19.05.2009 року справа № 2-4331/09 (т.1 а.с.10, т.3 а.с. 29).

Фізична особа ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25 травня 2011 року у справі № 2-413/11 є власником 1/3 частини нежитлового приміщення та проведено розподіл нежитлової будівлі площею 321.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

20 вересня 2013 року фізичної особі ОСОБА_5 було видане Свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 площею 342,1 кв. м, яке складається з приміщень підвального, першого, другого, третього та мансардних поверхів, право власності зареєстроване реєстраційною службою.

05 травня 2014 року ОСОБА_5 подарувала відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ( код НОМЕР_2 ) нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.120);

22 травня 2015 року відповідач ОСОБА_2 подарував відповідачці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , код НОМЕР_3 ) Ѕ частину зазначеної будівлі. (т.2 а.с.159)

На час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 є власниками нежитлової будівлі АДРЕСА_1 в рівних частках.

Таким чином суд прийшов до висновку, що з набуттям фізичною особою ОСОБА_5 право власності на спірне нежитлове приміщення (будівлю) по АДРЕСА_1 площею 342.1 кв.м., припинилось право спільної часткової власності позивача ОСОБА_1 та фізичної особи ОСОБА_5 на будівлю №68-Г за вищевказаною адресою, яка залишилась одноосібно у приватної власності позивача ОСОБА_1 .

На час подання позову право спільної часткової власності позивача ОСОБА_1 та фізичної особи ОСОБА_5 на спірну нежитлову будівлю припинилось, а тому підстав для стягнення грошей на утримання будинку при здійсненні оплати за водопостачання, водовідведення, газопостачання та за електроенергію як співвласники відповідно до ст. 360 ЦК України не існувало.

Крім того, при розгляді питання про відшкодування комунальних послуг (за водопостачання, водовідведення, газопостачання та за електроенергію), як безпідставно набутих грошей, відповідно до ст. 1212 ЦК України, які були поставлені позивачами при розгляді даного спору, суд звертає увагу, що невід`ємною частиною даних правовідносин є укладання договору між співвласниками, відповідно до яких визначається умови поставки її обсяг, оплата тощо. З боку позивачів під час судового розгляду не були надані належні та допустимі докази, відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України договірних правовідносин між сторонами. З матеріалів справи видно, що відповідачі не визнають споживання комунальних послуг з вересня 2015 року.

Таким чином суд проходить до висновку, що позивачі в рамках позовних вимог, щодо стягнення з відповідачів витрат на утримання будівлі, а саме борг за водопостачання, водовідведення за період з вересня 2015 року по липень 2018 року включно, за газопостачання за період з листопада 2015 року по травень 2018 року на загальну суму 34 971.65 грн.; та за електроенергію за період з вересня 2015 року по червень 2018 року в розмірі 133 879.89 грн., посилаючись на ст. 360 ЦК України, як на зобов`язання співвласників брати участь у витратах на утримання спільного майна та стягнення безпідставно набутих грошей, не змогли належним чином обґрунтувати свої позовні вимоги, а тому відповідно до ст.ст.13,263 ЦПК України, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати.

При подані позову позивачі сплатили судовий збір в повному обсягу (т.1 а.с.37,39), суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2-13,77-80,141,258,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СКФ», ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення витрат на утримання нежитлового приміщення відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено до палати по цивільними справам Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Кириченко П.Л.