Справа № 216/878/21
Провадження № 2/216/522/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю:секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визначення часток в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання права власності на частину квартири, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и в:

19 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про визначення часток в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання права власності на частину квартири, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 1983 року було укладено шлюб між позивачем та ОСОБА_3 , яка 20 грудня 1999 року за договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,2 кв.м, житловою площею 19,3 кв.м.

19 січня 2005 року органом приватизації житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , згідно якого позивачу та ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане свідоцтво видано згідно з розпорядженням (наказом) органу приватизації від 28.12.2004 Ц № 373 та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.02.2005.

26 серпня 2009 року було розірвано шлюб між подружжям ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що квартири набуті у шлюбі є спільним сумісним майном подружжя, а тому просив суд задовольнити позов.

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 .

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Тімуш К.О. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд винести законне рішенні за умови наявності усіх необхідних документів та доведення обставин справи.

Третя особа у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 19.01.2005 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 23.02.2005 (а.с.14-17).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.12.1999, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Соболєвою Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 4250, ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 19,3 кв.м, загальною площею 30,2 кв.м (а.с.12).

26 серпня 2009 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.19).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та після смерті якої звернулася з заявою про прийняття спадщини донька ОСОБА_7 , після закінчення встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини, без надання рішення суду про встановлення факту прийняття спадщини та про поновлення строку для прийняття спадщини, що встановлено зі спадкової справи Івановської обласної нотаріальної палати Іванівського міського нотаріального округу Іванівської області (а.с.81-98).

Згідно довідки Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 17.06.2021 № 637 встановлено, що право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , виданого Криворізькою квартирно-експлуатаційною частиною району, згідно розпоряджання № 175 від 23.10.1998 (а.с.75).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України).

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Нормою статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтю 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговує на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припинені шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частинами 1-3 статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України).

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача знайшли підтвердження в ході слухання справи, оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними, та відповідно становить по 1/2 частці кожному, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 328, 355, 368, 369, 370, 640, 657 ЦК України, ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, ст.ст. 10, 11, 12, 13, 264-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визначення часток в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, визнання права власності на частину квартири, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити, що частка ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності становила 1/2 частку на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є рівними та становлять по 1/2 частці кожному.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: Територіальна громада в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради,код ЄРДПОУ: 04052560, місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.В.Онопченко