КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/5372/21

номер провадження: 22-ц/824/309/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мельника Я.С., Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Фірма «ПРОТВАР І С» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року у складі судді Машкевич К.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Фірма «ПРОТВАР І С», третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про зобов`язання нарахувати та сплатити страхові внески на загальнообов`язкове пенсійне страхування на розмір заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Фірма «ПРОТВАР І С» (далі - ПП «Фірма «ПРОТВАР І С»), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про зобов`язання нарахувати та сплатити страхові внески на загальнообов`язкове пенсійне страхування на розмір заробітної плати.

Позовна заява мотивована тим, що з червня 2002 року по лютий 2016 року ОСОБА_1 працював радіомеханіком у ПП «Фірма «ПРОТВАР І С». Позивач вказував, що з довідки Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу (Форма ОК-5) йому стало відомо, що в період з травня 2004 року по грудень 2010 року відповідач систематично не здійснював сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, що призвело до зменшення його страхового стажу. Зазначав, що відповідач у вказаний період тільки за листопад 2008 року сплатив страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вважав, що таким чином відповідач порушив вимоги трудового законодавства, а саме, не подав відомості про застраховану особу до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України та не провів сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що призвело до зменшення страхового стажу позивача і унеможливило його підтвердження записами у трудовій книжці для призначення пенсії в майбутньому. Зазначав, що сума заробітної плати, з якої має бути нараховано та сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить: з травня 2004 року по грудень 2004 року - 3 079 грн 00 коп.; з січня 2006 року по жовтень 2008 року - 15 878 грн 00 коп.; з грудня 2008 року по грудень 2010 року - 18 711 грн 00 коп.

Позивач вказував, що на його звернення Головне управління пенсійного фонду у місті Києві у своєму листі від 05 листопада 2020 року повідомило відповідачу про необхідність нарахувати та сплатити страхові внески, однак відповідач залишив його без належного реагування.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив зобов`язати ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» нарахувати та сплатити страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за періоди: з 01 травня 2004 року по 31 грудня 2004 року у розмірі 3 079 грн 00 коп.; з 01 січня 2006 року по 31 жовтня 2008 року у розмірі 15 878 грн 00 коп.; з 01 грудня 2008 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 18 711 грн 00 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» нарахувати та сплатити страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за періоди: з 01 травня 2004 року по 31 грудня 2004 року у розмірі 3 079 грн 00 коп.; з 01 січня 2006 року по 31 жовтня 2008 року у розмірі 15 878 грн 00 коп.; за період з 01 грудня 2008 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 18 711 грн 00 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що ПП «Фірма «ПРОТВАР і С» належить до другої групи платників єдиного податку та у вказані позивачем періоди відповідач у своїй діяльності керувався Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03 липня 1998 року (далі - Указ) та своєчасно, добросовісно і в повному обсязі сплачував єдиний податок, що підтверджується копіями платіжних доручень та банківських виписок про перерахування коштів. Вказує, що платежі до Пенсійного фонду України у вказаний позивачем період перераховувало Державне казначейство України, а не відповідач, а тому він не мав будь-якої можливості ухилитися від сплати спірних платежів. Даний факт підтверджується тим, що з травня 2004 року по січень 2011 року органи Державної податкової служби щорічно здійснювали перевірки діяльності ПП «Фірма «ПРОТВАР і С», але не виявили порушень по сплаті єдиного податку та не розглядали питання про анулювання у відповідача свідоцтва платника єдиного податку.

Зазначає, що дія вказаного вище Указу була припинена згідно із законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності» від 04 листопада 2011 року № 4014-V1, який набрав чинності з 01 січня 2012 року. Вказує, що суд у мотивувальній частині оскаржуваного рішення помилково послався на Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який встановив поняття «єдиний внесок», оскільки цей закон набрав чинності з 01 січня 2011 року, а тому вважає, що суд першої інстанції застосував нормативно-правові акти, які не підлягали застосуванню.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з червня 2002 року по лютий 2016 року працював радіомеханіком в ПП «Фірма «ПРОТВАР І С», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) у період з травня 2004 року по грудень 2010 року ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» нараховувало ОСОБА_1 заробітну плату у таких розмірах:

травень 2004 року - 393 грн 00 коп.; червень 2004 року - 358 грн 00 коп.; липень 2004 року - 365 грн 00 коп.; серпень 2004 року - 381 грн 00 коп.; вересень 2004 року - 380 грн 00 коп.; жовтень 2004 року - 390 грн 00 коп.; листопад 2004 року - 410 грн 00 коп.; грудень 2004 року - 402 грн 00 коп.;

січень 2006 року - 450 грн 00 коп.; лютий 2006 року - 360 грн 00 коп.; березень 2006 року - 380 грн 00 коп.; квітень 2006 року - 375 грн 00 коп.; травень 2006 року - 365 грн 00 коп.; червень 2006 року - 405 грн 00 коп.; липень 2006 року - 425 грн 00 коп.; серпень 2006 року - 410 грн 00 коп.; вересень 2006 року - 445 грн 00 коп.; жовтень 2006 року - 408 грн 00 коп.; листопад 2006 року - 420 грн 00 коп.; грудень 2006 року - 430 грн 00 коп.;

січень 2007 року - 475 грн 00 коп.; лютий 2007 року - 480 грн 00 коп.; березень 2007 року - 500 грн 00 коп.; квітень 2007 року - 490 грн 00 коп.; травень 2007 року - 480 грн 00 коп.; червень 2007 року - 500 грн 00 коп.; липень 2007 року - 505 грн 00 коп.; серпень 2007 року - 410 грн 00 коп.; вересень 2007 року - 450,00 грн; жовтень 2007 року - 500 грн 00 коп.; листопад 2007 року - 500 грн 00 коп.; грудень 2007 року - 460 грн 00 коп.;

січень 2008 року - 515 грн 00 коп.; лютий 2008 року - 515 грн 00 коп.; березень 2008 року - 515 грн 00 коп.; квітень 2008 року - 525 грн 00 коп.; травень 2008 року - 525 грн 00 коп.; червень 2008 року - 530 грн 00 коп.; липень 2008 року - 530 грн 00 коп.; серпень 2008 року - 525 грн 00 коп.; вересень 2008 року - 530 грн 00 коп.; жовтень 2008 року - 545 грн 00 коп.; грудень 2008 року - 635 грн 00 коп.;

січень 2009 року - 670 грн 00 коп.; лютий 2009 року - 680 грн 00 коп.; березень 2009 року - 682 грн 00 коп.; квітень 2009 року - 669 грн 00 коп. травень 2009 року - 670 грн 00 коп.; червень 2009 року - 670 грн 00 коп.; липень 2009 року - 670 грн 00 коп.; серпень 2009 року - 670 грн 00 коп.; вересень 2009 року - 670 грн 00 коп.; жовтень 2009 року - 670 грн 00 коп.; листопад 2009 року - 670 грн 00 коп.; грудень 2009 року - 680 грн 00 коп.;

січень 2010 року - 869 грн 00 коп.; березень 2010 року - 869 грн 00 коп.; квітень 2010 року - 869 грн 00 коп.; травень 2010 року - 869 грн 00 коп.; червень 2010 року - 1 000 грн 00 коп.; липень 2010 року - 1 000 грн 00 коп.; серпень 2010 року - 869 грн 00 коп.; вересень 2010 року - 890 грн 00 коп.; жовтень 2010 року - 930 грн 00 коп.; листопад 2010 року - 910 грн 00 коп.; грудень 2010 року - 930 грн 00 коп. (а.с.6-7).

Тобто, у період з травня 2004 року по грудень 2010 року із вказаних вище сум заробітної плати ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» сплатило внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати лише за листопад 2008 року.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України від 05 листопада 2020 року №2600-1004-8/157681, адресованого ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» та ОСОБА_1 , вбачається, що відповідно до поданих розрахунків сум страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в місті Києві ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» з травня 2004 року по грудень 2010 року страхові внески у розмірі 32% - 32,2 %, не нараховані та не сплачені. Внаслідок чого усім застрахованим особам страховий стаж для призначення/перерахунку пенсій з 01 травня 2004 року по 31 грудня 2010 року не зараховується. ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» необхідно терміново нарахувати та сплатити страхові внески за період з 01 травня 2004 року про 31 жовтня 2010 року на відповідні рахунки згідно чинного законодавства України або подати до Головного управління заяву щодо проведення перевірки за 2004-2010 роки для донарахування страхових внесків по всіх застрахованих особах (а.с.11).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та виходив із того, що відповідач був зобов`язаний нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування стосовно ОСОБА_1 , однак такі внески відповідачем не сплачено.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зараз і надалі - у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяли раніше; кошти, сплачені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону (ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст.14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в ч.1 ст.12 цього Закону (ч.1 ст.15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці - підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески до солідарної системи нараховуються: для роботодавця - на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Спірні правовідносини виникли до запровадження сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як консолідованого страхового внеску, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До запровадження зазначеного внеску справлялись чотири окремі відрахування, зокрема до Пенсійного фонду; до фондів страхування на випадок безробіття; до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; від нещасних випадків на виробництві.

Уведений з 01 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування замінив собою зазначені чотири окремі відрахування.

Порядок нарахування, ставки та розмір зазначених нарахувань визначались Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, Законом України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов`язкового державного соціального страхування», Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Законом України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Ураховуючи наведені вище положення чинного законодавства України на момент виникнення спірних правовідносин, обов`язок нарахування та сплати платежів до Пенсійного фонду, фондів страхування на випадок безробіття, із тимчасової втрати працездатності та від нещасних випадків на виробництві, які на даний час входять до консолідованого страхового внеску до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування - єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, покладався на роботодавців.

Отже, на час вирішення спору щодо зобов`язання роботодавця нарахувати і сплатити обов`язкові платежі (страхові внески) на суму заробітної плати ОСОБА_1 процедура справляння зазначених платежів регулюється положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове страхування». Адміністрування зазначеного внеску з 11 серпня 2013 передано від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів, а з 08 липня 2014 року - до Державної фіскальної служби. Тобто органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями адмініструвати зазначені платежі на даний час

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту порушених прав позивача на нарахування страхового стажу є зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити чинний на час вирішення справи єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням ставок платежів, які увійшли до структури зазначеного внеску до Пенсійного фонду, до фондів страхування на випадок безробіття, із тимчасової втрати працездатності та від нещасних випадків на виробництві, що діяли у період з 01 травня 2004 року по 31 грудня 2010 року.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 206/1935/19 (провадження №61-3045св20).

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із вказаної вище довідки Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5), у період з травня 2004 року по грудень 2010 року із сум заробітної плати ОСОБА_1 роботодавцем ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» був сплачений внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування лише за листопад 2008 року, що також підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України №2600-1004-8/157681 від 05 листопада 2020 року.

Вказані вище документи є належними, допустимими та достатніми доказами на підтвердження невиконання роботодавцем ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» чинного на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства, яке регулювало сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що у свою чергу призвело до порушення права ОСОБА_1 на нарахування його страхового стажу.

З наведених підстав апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у вказаний в позовній заяві період ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» своєчасно, добросовісно та у повному обсязі сплачувало єдиний податок, що, на думку скаржника, підтверджується долученими до справи копіями платіжних доручень та банківських виписок про перерахування коштів, оскільки з наданих ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» платіжних доручень та банківських виписок неможливо беззаперечно встановити, що вказані у них суми стосуються сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування саме щодо працівника ОСОБА_1 .

Посилання ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» у відзиві на позов на те, що згідно проведеного підприємством розрахунку у вказаний вище період доля страхових внесків до Пенсійного фонду України, яка припадає на ОСОБА_1 , складає 5 637 грн 00 коп., є необґрунтованими, оскільки не підтверджується належними доказами, а за приписами ст.ст.12,81 ЦПК України доказування та, відповідно, рішення суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що з травня 2004 року по січень 2011 року органи Державної податкової служби щорічно здійснювали перевірку діяльності ПП «Фірма «ПРОТВАР і С» та жодного разу не виявили порушень щодо сплаті єдиного податку, оскільки вказані обставини не спростовують даних, які наведені у довідці Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) та листі Головного управління Пенсійного фонду України від 05 листопада 2020 року, якими беззаперечно підтверджується той факт, що у період з травня 2004 року по грудень 2010 року із сум заробітної плати працівника ОСОБА_1 роботодавцем ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» був сплачений внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування лише за листопад 2008 року.

Отже, установивши, що ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» належним чином не виконало чинного на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства, що призвело до порушення права ОСОБА_1 щодо нарахування його страхового стажу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та правомірно зобов`язав ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» нарахувати та сплатити страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за періоди: з 01 травня 2004 року по 31 грудня 2004 року у розмірі 3 079 грн 00 коп.; з 01 січня 2006 року по 31 жовтня 2008 року у розмірі 15 878 грн 00 коп.; за період з 01 грудня 2008 року по 31 грудня 2010 року у розмірі 18 711 грн 00 коп.

Такий висновок суду є справедливим і відповідає завданням цивільного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Спірні правовідносини між ОСОБА_1 і ПП «Фірма «ПРОТВАР І С» стосуються нарахування та сплатити відповідачем страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати позивача за період з 01 травня 2004 року по 31 грудня 2010 року.

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції застосував положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.264 ЦПК України не звернув уваги на те, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01 січня 2011 року, а тому він відповідно до приписів ч.1 ст. 58 Конституції України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, які виникли у період з 01 травня 2004 року по 31 грудня 2010 року.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Що стосується прохання в апеляційній скарзі про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції, то воно не підлягає до задоволення, оскільки апеляційний суд відповідно до положень ст.374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції може направити справу для розгляду до іншого суду лише з підстав порушення судом правил підсудності, чого у даній справі не встановлено.

Керуючись ст.ст.259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Фірма «ПРОТВАР І С» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року в мотивувальній частині змінити, виклавши її у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: