Провадження 22-ц/812/506/22 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

08 червня 2022 року м. Миколаїв

Колегія судців судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Ковальським Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого 13 грудня 2021 року о 12:40 год., під головуванням судді Саламатіна О.В., в приміщенні цього ж суду, у справі №490/5395/21, за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я,

встановила:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Миколаївської міської ради про стягнення шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я.

В позові ОСОБА_1 зазначала, що працює листоношею, під час доставки пошти, 21 січня 2021 року приблизно о 16:00 год. біля будинку АДРЕСА_1 на неї здійснено напад безпритульної собаки. Внаслідок цієї події вона отримала тілесні ушкодження та в цей же день змушена була звернутися до Міського травматологічного пункту КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», де їй надано первинну медичну допомогу і встановлено діагноз «укушена рана області лівого колінного суглобу». У зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень вона проходила лікування та їй проведено курс вакцинації від сказу антирабічною вакциною.

Вважає, що саме внаслідок бездіяльності міської ради, яка не вживала належних заходів щодо вилову та щеплення безпритульних собак, і сталася така подія. Внаслідок таких подій вона пережила фізичний біль, сильний стрес та у зв`язку з цим душевні страждання.

Посилаючись на наведені обставини просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2943,32 грн, а також 5000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено стягнути з Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 2943 грн 32 коп., моральної шкоди в розмірі 5000 грн та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 21 січня 2021 року близько 16:00 год. біля будинку АДРЕСА_1 позивачку покусав бродячий собака, внаслідок чого їй були завдані тілесні ушкодження, вона проходила лікування, в тому числі пройшла курс антирабічної вакцинації. Суд вважав доведеним, що позивачку покусав саме безпритульний собака, а відповідальність за належний та своєчасний вилов та ізоляцію безпритульних тварин повинна покладатися на органи місцевого самоврядування, на території яких їх було виявлено. Тому відповідачем була допущена бездіяльність у питанні благоустрою населених пунктів з метою забезпечення умов для життя і здоров`я жителів територіальної громади.

ОСОБА_1 зазнала втрат немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань внаслідок укусу безпритульної собаки, зазнала значного переляку при неспровокованому нападі агресивної собаки. Розмір компенсації завданої шкоди суд визначив залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат, їх тривалості, та з урахуванням установлених обставин справи, виходячи з глибини, характеру та тривалості душевних страждань, нервових переживань, заявлені вимоги задовольнив у повному розмірі.

В апеляційній скарзі Миколаївська міська рада, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду скасувати, в позові ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою, що комплекс послуг поводження з тваринами, включаючи регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами, покладено на КП «Центр захисту тварин», а тому дійшов помилкового висновку, що міська рада не здійснює жодних дієвих заходів щодо спрямування належної організації та вилову безпритульних собак та їх тимчасової ізоляції, а також розподілення тварин в відповідний притулок, і така бездіяльність знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками спричинення тілесних ушкоджень позивачці. Судом першої інстанції неправильно застосовано положення частини першої статті 176 ЦК України, згідно якої територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

В апеляційній скарзі також зазначається, що суд помилково вважав доведеним, що позивачку покусав саме безпритульний собака, оскільки матеріали справи таких доказів не містять, тому встановлення судом вказаних обставини, що мають суттєве значення, здійснено на підставі припущень, що є порушенням статті 81 ЦПК України.

Судом не взято до уваги, що повноваження міської ради у сфері благоустрою, визначені частиною першою статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», виконані Миколаївською міською радою в повному обсязі, а отже судом прийнято рішення з неправильним застосуванням норм права.

Апелянт звертає увагу, що встановивши бездіяльність Миколаївської міської ради, як суб`єкта владних повноважень при реалізації управлінських функцій, суд порушив предметну юрисдикцію та перебрав повноваження адміністративного суду.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія судців вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює листоношею в Миколаївській дирекції АТ «Укрпошта».

21 січня 2021 року близько 16:00 год., під час доставки пошти, біля будинку АДРЕСА_1 позивачку покусав бродячий собака, внаслідок чого їй було встановлено діагноз: «укушена рана області лівого колінного суглобу». В міському травматологічному пункті лікарні швидкої медичної допомоги, куди позивачка звернулася цього ж дня, ОСОБА_1 надано медичну допомогу у виді обробки рани, призначено лікування та направлено на консультацію до хірурга за місцем проживання.

В подальшому позивачці було призначено медикаментозне лікування: антирабічна вакцина на 1,3, 7, 14 ,28 дні.

Як видно з фіскальних чеків, позивачкою під час лікування за період з 22 січня 2021 року по 19 лютого 2021 року витрачено на лікування 2943 грн 32 коп.

Згідно листа ГУНП в Миколаївській області 21 січня 2021 року о 16:12 год. до спецлінії «102» надійшло повідомлення про те, що по АДРЕСА_1 жінку вкусила безпритульна собака.

Згідно аудиозапису фіксування судового засідання від 13 грудня 2021 року, в суді першої інстанції шляхом допиту свідка, було підтверджено, що 21 січня 2021 року у надвечірній час, по АДРЕСА_1 йшла жінка, яку вкусив безпритульний собака, пробігаючи в цей час повз неї. Собака бігла по вулиці без будь - яких ознак наявності у неї господаря, без ошийника, без намордника.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань, а також особливості відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, з огляду на які для встановлення, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення моральної шкоди вказаними органами влади та місцевого самоврядування суду необхідно встановити: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана.

Відповідно до частин першої другої статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Статтею 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» визначено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

У відповідності до статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі, тобто собака є майном, об`єктом права власності.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» тварини - біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові; домашні тварини - собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі; безпритульні тварини - домашні тварини, що залишилися без догляду людини або утворили напіввільні угруповання, здатні розмножуватися поза контролем людини.

Положеннями статті 15 даного Закону встановлено, що для утримання безпритульних тварин створюються притулки для тварин, які можуть створюватися органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, громадськими і благодійними організаціями та фізичними особами. Притулки для тварин діють за рахунок коштів їх власників, а також будь-яких інших не заборонених законом джерел. Місцеві бюджети можуть передбачати кошти на створення притулків для тварин та відшкодування витрат притулкам по утриманню тварин незалежно від форм власності.

Відповідно до частин 1, 7, 9, 10 статті 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» собаки, незалежно від породи, належності та призначення, у тому числі й ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордники, але знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, вважаються безпритульними і підлягають вилову.

Виловлені безпритульні домашні тварини протягом семи днів з дня їх вилову обов`язково утримуються на карантинних майданчиках служби або підприємства, що здійснює вилов, і можуть бути повернуті власникам із дозволу ветеринарної установи після пред`явлення реєстраційного посвідчення та оплати вартості витрат на вилов і утримання.

Якщо протягом двох місяців з моменту заявлення про затримання безпритульної тварини не буде виявлено її власника або він не заявить про своє право на неї, право власності на цю тварину переходить до особи, у якої вона була на утриманні та в користуванні.

У разі відмови особи від набуття права власності на неї ця тварина переходить у власність територіальної громади, на території якої її було виявлено.

Відповідно до статті 341 ЦК України якщо протягом шести місяців з моменту заявлення про затримання бездоглядної робочої або великої рогатої худоби і протягом двох місяців - щодо інших домашніх тварин не буде виявлено їхнього власника або він не заявить про своє право на них, право власності на ці тварини переходить до особи, у якої вони були на утриманні та в користуванні.

У разі відмови особи, у якої бездоглядна домашня тварина була на утриманні та в користуванні, від набуття права власності на неї ця тварина переходить у власність територіальної громади, на території якої її було виявлено.

У відповідності до пункту 13 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства, Міністерства охорони здоров`я від 17 червня 1980 собаки, незалежно від породи, належності і призначення, у тому числі і ті, що мають ошийники з номерними знаками і намордники, які знаходяться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, парках, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, а також бездоглядні коти вважаються бродячими і підлягають відлову.

Із зазначених норм законодавства вбачається, що безпритульні та бродячі тварини підлягають вилову, поміщенню в карантинний майданчик та послідуючої передачі власнику або у спеціалізований притулок.

Шкода, заподіяна ними у разі не виявлення їхнього власника, підлягає відшкодуванню територіальною громадою, на території якої їх виловлено.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально- економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації, установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля (стаття 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Частинами 1, 2 статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Система місцевого самоврядування відповідно до статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування» включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявні у матеріалах справи докази, як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, свідчать про те, що 21 січня 2021 року о 16:00 год. по вул. Потьомкінській біля будинку 91 в м. Миколаєві позивачку покусав саме безпритульний собака.

Доказів іншого, а саме, що позивачку покусав собака, який має господаря, відповідачем суду не надано, а тому заперечення ним вказаного факту, а саме, що шкоди позивачці завдано внаслідок нападу безпритульної тварини, колегією судців, з огляду на наведені вище докази, не приймаються до уваги.

Встановивши, що ОСОБА_1 зазнала нападу безпритульного собаки на вулиці міста Миколаєва, внаслідок чого їй було завдано тілесних ушкоджень, через що остання відчувала фізичний біль; перенесла численні медичні процедури (перев`язки, ін`єкції антирабічними засобами за графіком тощо), стрес, відчувала страх, побоювання за своє здоров`я, суд вірно дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди.

Визначаючи компенсацію моральної шкоди, суд взяв до уваги характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат, їх тривалість та оцінивши її розмір у 5000 грн, дійшов вірного висновку, що шкода підлягає відшкодуванню Миколаївською міською радою.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом помилково покладено відповідальність за заподіяну позивачці шкоду саме на міську раду, тоді як органом, відповідальним за порушення у сфері благоустрою має бути КП Миколаївської міської ради «Центр захисту тварин», Виконавчий комітет міської ради та балансоутримувачі майна, є безпідставними.

Спірні правовідносини щодо відшкодування потерпілій особі завданої внаслідок нападу безпритульної собаки шкоди виникли між цією особою та особою, яка утримувала безпритульного собаку. Аналіз положень статей 12, 24 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», статті 341 ЦК України свідчить про те, що саме територіальна громада, інтереси якої представляє відповідна рада (у даній справі - Миколаївська міська рада), є особою, яка утримує безпритульних домашніх тварин, в тому числі собак, і саме на неї покладається обов`язок з відшкодування завданої такою твариною шкоди.

Та обставина, що міською радою створено спеціалізоване комунальне підприємство «Центр захисту тварин» Миколаївської міської ради, до повноважень якого відноситься регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами, виявлення фактів наявності на території м. Миколаєва безпритульних собак та котів, відлов тварин, облік та реєстрація тварин, що потрапили до притулку; розміщення безпритульних тварин на карантинному майданчику; стерилізація та вакцинація безпритульних тварин тощо, не перекладає відповідальність за шкоду, заподіяну безпритульним собакою, на це підприємство, оскільки представницьким органом територіальної громади міста є саме Миколаївська міська рада, яка за встановлених судом обставин допустила бездіяльність у питанні благоустрою населених пунктів, внаслідок чого позивачці завдана моральна шкода.

Не є відповідальною особою у спірних правовідносинах й Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, оскільки представником територіальної громади міста Миколаєва є саме Миколаївська міська рада.

Отже, відповідальність за безпритульних тварин покладається на територіальні громади, на території яких їх було виявлено.

Аналогічного висновку дійшов у подібних правовідносинах Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 21 січня 2019 року у справі N 503/361/17 (провадження N 61-28622св18), від 10 лютого 2022 року у справі 490/5919/19 (провадження № 61-11460св20), від 10 лютого 2022 року у справі № 489/1120/20 (провадження № 61-4779св21).

Помилковими є твердження заявника, що суд не мав повноважень у цивільній справі встановлювати бездіяльність відповідача, тому що спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням шкоди, мають приватно-правовий характер і саме в межах розгляду даного цивільного спору суд, вирішуючи обґрунтованість вимог щодо покладання відповідальності за шкоду, зобов`язаний перевірити наявність усіх складових такої відповідальності, в тому числі правомірності дій (бездіяльності) особи, яка завдала шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови, прийняті різними судами апеляційної інстанції, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені лише в постановах Верховного Суду.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки відповідач не надав жодних доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин або на підтвердження інших.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року без змін.

Відновити дію рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2021 року, зупиненого на підставі ухвали Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.Б. Кушнірова

Судді: І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська

____________________________

Повний текст судового рішення виготовлено 09.06.2022 р.