Провадження № 2/127/4503/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи позов тим, що 24.03.2009 року між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг № б/н, який складається із Анкети-Заяви, умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, згідно з якими відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 27000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідач ОСОБА_2 не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 13.09.2021 року становить 28721,21 грн., яка складається з: 24430,76 грн. заборгованості за тілом кредита, в тому числі 24430,76 грн. заборгованості за простроченим тілом кредита; 4290,45 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав банку, тому позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Разом з тим, відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він вважає позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач не довів належними доказами, що ОСОБА_1 при складанні анкети-заяви ознайомився саме із цими Правилами надання банківських послуг, так як вони містяться на сайті www.privatbank.ua, а також не відомо на яких умовах та з якими відсотками і штрафними санкціями погодився він під час підписання анкети-заяви. Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Таким чином, позивач не надав жодного доказу який би підтверджував, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір. Також відповідач зазначає, що позивачем не доведено повноваження особи, якою підписано Анкету-заяву від 24.03.2009 року. При цьому, у вказаній анкеті-заяві відсутнє прохання про встановлення будь-якого кредитного ліміту. Щодо встановлення кредитного ліміту та перерахування кредитних коштів на особовий рахунок позивач будь-яких доказів не надав. До позовної заяви копію платіжної картки не додав. Підтвердження отримання відповідачем картки не було надано. Також не надані докази отримання відповідачем графіків платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту, відкриття банківського рахунку в рамках виконання кредитного договору, відсутні докази надання відповідачу електронного платіжного засобу у вигляді картки, в анкеті-заяві такі дані відсутні, не надано належних первинних фінансових документів про отримання та повернення нібито кредитних коштів. Надана позивачем анкета-заява не містить положення про те, що Паспорт споживчого кредиту є складовою частиною договору банківського обслуговування. Паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Окрім того, наданий Паспорт містить дату його підписання відповідачем 11.01.2021 року, що, на думку відповідача, ставить під сумнів укладання кредитного договору 24.03.2009 року.

З приводу довідки про зміну умов кредитування, відповідач зазначив, що вона виготовлена та підписана невідомою особою, без зазначення дати складання. Розрахунок заборгованості є таблицею нарахувань невідомого походження, не підписаний ні керівником відділення, ні головним бухгалтером філії, тому не є належним доказом. Щодо суми заборгованості, то відповідач зазначив, що у тіло кредиту включалися відсотки погашені за рахунок кредиту. Загалом, банком було самостійно нараховано та списано за рахунок тіла кредиту 37633,53 грн., на які також повторно було нараховано відсотки та включено до загальної суми заборгованості за тілом кредиту. ОСОБА_1 не отримував кошти, які зазначені в позові, а ні, як тіло кредиту, а ні в інший спосіб, банк безпідставно нараховував щомісяця відповідачу відсотки, які останній ніколи не визнавав та не сплачував, проте банк самостійно погашав такі щомісячні відсотки, суми яких зарахував йому як тіло кредиту. З приводу наданої позивачем, Виписки по договору, то вона не містить обов`язкові реквізити, визначені законодавством. Відповідач зазначив, що саме на позивача покладено обов`язок доказування виникнення кредитних зобов`язань та порушення відповдачем умов договору. На підставі викладеного вище, ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні позовуАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24.03.2009 року.

Представником позивача було надіслано суду відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що підписуючи заяву відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, які складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг. Підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Тарифів. Тобто зміст договору було зафіксовано в декількох документах. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 12 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Відповідачем не надано належних доказів неукладення кредитного договору. Представник зазначив, що всі подані документи є належними та допустимими доказами у справі, а твердження відповідача не відповідають дійсності. Щодо повноважень представника банку на підписання кредитного договору, то надати документи, що посвідчують право співробітника банку на укладення договорів не має можливості через закінчення терміну їх зберігання. Також зі змісту анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловив свою згоду на укладення договору , виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив документи, що становлять договір про надання банківських послуг. Крім того, до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредиту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписна відповідачем та з якої вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Згідно виписки, ОСОБА_1 знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами, отже йому були добре відомі і зрозумілі умови договору. Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 24.03.2009 року сторони уклали договір про надання банківських послуг б/н, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 16). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що він був ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку». Крім того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 19). Також в Заяві вказано, що позичальник бажає оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом в розмірі 1000,00 грн. та базовою процентною ставкою по кредиту 2,5% в місяць на залишок заборгованості. При цьому, в Заяві містить інформація про номер карти відповідача НОМЕР_1 , який відкрито 24.03.2009 року, тобто в той же день що і підписана Заявка. Факт отримання відповідачем вказаної карти також підтверджується Довідкою про видані картки (а.с. 18), з якої вбачається, що в подальшому картка перевипускалась декілька разів.

Зазначені обставини надають можливість суду встановити розмір отриманого кредиту, тривалість пільгового періоду по кредиту, розмір процентної ставки за користування кредитом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача перед ним за договором від 24.03.2009 року № б/н станом на 13.09.2021 року становить 28721,21 грн., яка складається з: 24430,76 грн. заборгованості за тілом кредита, в тому числі 24430,76 грн. заборгованості за простроченим тілом кредита; 4290,45 грн. заборгованості за простроченими відсотками. В зв`язку з цим, на думку позивача, між ним та відповідачем виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих у кредит.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з вимогами ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом, а також заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на «Тарифи банку», Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

На думку суду, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем. За таких обставин відсутність в Заяві домовленості сторін про сплату відсотків, поданий банком витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк», і доказів, що саме ці умови та правила існували на час укладення договору, суду не надано. Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказані обставини.

Разом з тим, позивачем надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить підпис ОСОБА_1 датованого 24.03.2009 року, тобто в день підписання ним Заяви. Таким чином, позичальнику було доведено до відома всі умови кредитування, зокрема: процентна ставка, розмір щомісячного платежу та термін його внесення, розмір комісії, розмір пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів (а.с. 20).

З огляду на викладене, позивачем було надано суду докази про конкретні запропоновані відповідачу умови банківських послуг, які відображені в Заяві та довідці про умови кредитування, тому сторонами було досягнуто домовленість щодо суми кредиту та розміру відсотків за користування кредитними коштами.

На думку суду, Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на сайті www.privatbank.ua, що містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.03.2009 року шляхом підписання Заяви.

З приводу виписки по договору, то слід відзначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписка за картковим рахунком є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, надана банком виписка за картковим рахунком позичальника, підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Про проведення судово-економічної експертизи, відповідач клопотання не заявляв.

З приводу твердження відповідача, що позивачем не було надано належних доказів з приводу перерахування кредитних коштів на його особовий рахунок, підтвердження отримання ним картки, безпідставного нараховування банком щомісяця відповідачу відсотків, які він ніколи не сплачував, то вони не приймаються судом до уваги за недоведеністю. Так, ОСОБА_1 не звертався до правоохоронних органів щодо вказаних фактів, зокрема відкриття кредитного рахунку без його відома та користування кредитними коштами не відомими особами.

Щодо посилання відповідача на те, що позивачем не доведено повноваження особи, якою підписано Анкету-заяву від 24.03.2009 року, то воно не заслуговує на увагу, оскільки кредит надавався АТ КБ «ПриватБанк» та позивачем цей факт не заперечується.

Слід відзначити, що 11.01.2021 року ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту, в зв`язку з чим йому було перевипущено кредитну карту «Універсальна Gold» НОМЕР_2 на № НОМЕР_3 .

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, 526, 530, 610, 611, 626, 628, 629, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості ? задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 24.03.2009 року в розмірі 28721,21 грн. (двадцять вісім тисяч сімсот двадцять одна гривня 21 коп.) станом на 13.09.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати на оплату судового збору в сумі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст судового рішення складений 07.06.2022 року.

Суддя: