КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5332/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року у складі судді Букіної О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Київ Ре" (далі - ТДВ «СК «Київ Ре»), ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 05.08.2019 о 10 год. 05 хв. у місті Києві по пр-ту Відрадному, № 103 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW X3 державний номерний знак НОМЕР_1 не витримав безпечної дистанції руху та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу та прямував перед ним, внаслідок чого автомобілі отримали матеріальні збитки та механічні пошкодження.

На день дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність ОСОБА_1 під час керування автомобілем BMW X3 державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована ТДВ «СК «Київ Ре», що підтверджується копією поліс ОСЦПВВНТЗ № АО/011397 терміном дії з 27 листопада 2018 року по 26 листопада 2019 року.

07.08.2019 позивач направив ТДВ «СК «Київ Ре» повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку та всі необхідні документи.

11.06.2020 позивач повторно звернувся до відповідача ТДВ "СК" Київ Ре" із заявою про виплату страхового відшкодування із всіма необхідними документами, проте страхової виплати не отримав.

Відповідно до Звіту № 7625 про визначення вартості матеріального збитку, складеного суб`єктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_3 (сертифікат № 41/19 ФДМ України від 16.01.2019 вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу), завданого Позивачу внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді автомобіля Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_2 склала 28 058 грн 73 коп., а вартість відновлювального ремонту без урахування зносу склала 75 260 грн 02 коп.

Відповідно до рахунку-фактури від 06.05.2020 № А-000012, виданого ФОП ОСОБА_4 , фактична вартість відновлювального ремонту склала 80 510 грн.

Оскільки страхова компанія покриває лише вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, різницю між фактичним розміром спричиненого збитку відповідно до ст.ст. 1166,1194 ЦК України, позивач просить стягнути з винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим ОСОБА_2 просить суд стягнути з ТДВ "СК" Київ Ре" 28 058 грн 73 коп., вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, та 52 451 грн 27 коп. - з ОСОБА_1 різниця між фактичним розміром спричиненого збитку та розміром страхового відшкодування, що підлягає стягненню з страхової компанії.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу в частині стягнення з ОСОБА_1 суми коштів у розмірі 52 451 грн 27 коп.

Зазначено, що не існує жодних правових підстав для покладення на ОСОБА_1 цивільно-правової відповідальності. Суд неправомірно ототожнив поняття «розмір спричиненої шкоди» та «вартість відновлювального ремонту».

Вказано, що поліпшувати становище позивача у порівнянні з тим, яке існувало до ДТП або сплачувати за таке поліпшення відповідачі не зобов`язані.

Також, скаржник не погоджується зі звітом про оцінку та вважає його недопустимим доказом, оскільки оцінювач, який його складав не є суб`єктом спеціальних знань у галузі ремонту транспортних засобів, а отже такий звіт не може бути визнаний висновком експерта відповідно до ст. 102 ЦПК України.

Крім того вказано, що із документів наданих позивачу убачається, що транспортний засіб уже відновлено, а тому пропозиція районного суду щодо заявлення клопотання про призначення експертизи, є недоцільною, оскільки експерту прямо заборонено складати калькуляцію та проводити подальше дослідження.

Скаржник також звертає увагу суду на постанову Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, постанову Київського апеляційного суду від 05.06.2019 у справі № 760/16910/17.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Чернявська О.Д. в інтересах ОСОБА_2 не погоджується з її доводами, та просить рішення районного суду залишити без змін.

Вказує, що судом першої інстанції було гранично повно та об`єктивно з`ясовано та досліджено всі обставини, що мають значення для справи, є доведеними наданими до суду належними, допустимими та достовірними доказами всі обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, недоведених обставин не існує. Висновки суду першої інстанції викладені у оскаржуваному рішенні від 07.12.2021 відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, застосовано саме ті норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дотримано всі норми процесуального права, в тому числі щодо залучення третіх осіб.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Убачається, що рішення суду оскаржується лише в частині задоволених вимог до ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як убачається з матеріалів справи, що 05.08.2019 о 10 год. 05 хв. у місті Києві по пр-ту Відрадному, № 103 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW X3 державний номерний знак НОМЕР_1 не витримав безпечної дистанції руху та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу та прямував перед ним, внаслідок чого автомобілі отримали матеріальні збитки та механічні пошкодження.

За складеним на місці протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 427780 ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1, 2.3 (б) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 13).

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.10.2019 у справі №760/23499/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке призвело до пошкодження транспортного засобу Позивача (а.с. 24).

На день дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність ОСОБА_1 під час керування автомобілем BMW X3 державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована ТДВ «СК «Київ Ре», що підтверджується копією поліс ОСЦПВВНТЗ № АО/011397 терміном дії з 27 листопада 2018 року по 26 листопада 2019 року (а.с. 17-19)

07.08.2019 позивач цінним листом з описом вкладення направив страховику повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку та всі необхідні документи (а.с. 19-22).

Згідно із Звітом про визначення вартості матеріального збитку № 7625, складеного суб`єктом оціночної діяльності СПД " ОСОБА_3 (сертифікат N 41/19 ФДМ України від 16.01.2019) вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу), завданого позивачу внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді автомобіля Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_2 склала 28 058 грн 73 коп., а вартість відновлювального ремонту без урахування зносу склала 75 260 грн 02 коп. (а.с. 28-53).

Відповідно до рахунку-фактури від 06.05.2020 № А-000012, виданого ФОП ОСОБА_4 , фактична вартість відновлювального ремонту склала 80 510 грн (а.с. 54).

11.06.2020 позивач повторно направив лист до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування із всіма необхідними документами. Проте, документи повернулись без вручення (а.с. 55-59).

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу, що входить до ліміту відповідальності ТДВ «СК «Київ Ре», а саме: 80 510 грн (фактична вартість відновлювального ремонту) - 28 058 грн 73 коп. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу/частка відповідальності страховика = 52 451 грн 27 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Убачається, що сторонами у справі не оспорюється обставина дорожньо-транспортної пригоди та наявність вини ОСОБА_1 .

Вартість стягнутого районним судом страхового відшкодування, що визначено звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 7625, що складений СПД " ОСОБА_3 " завданого позивачу внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді автомобіля Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_2 склала 28 058 грн 73 коп., а вартість відновлювального ремонту без урахування зносу склала 75 260 грн 02 коп.

Відповідно до рахунку-фактури від 06.05.2020 № А-000012, виданого ФОП ОСОБА_4 , фактична вартість відновлювального ремонту склала 80 510 грн (а.с. 54).

Колегія суддів, погоджується з висновком районного суду, що вказаний звіт є належним та допустимим доказом у розумінні ст. ст. 79-80 ЦПК України, оскільки суб`єкт має сертифікат №41/19 суб`єкта оціночної діяльності, виданим Фондом Державного майна України, свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів від 26.07.2006 № 4785; звіт складений оцінювачем, який має кваліфікаційне свідоцтво; у звіті належним чином мотивована методологія оцінки вартості збитку, наведений розрахунок, складена калькуляція.

А тому доводи апеляційної скарги, щодо недопустимості звіту як доказу, колегія суддів відхиляє, оскільки йому надано оцінку судом першої інстанції та визнано належним доказом, з чим погоджується апеляційна інстанція.

Встановлено, що в порушення вимог ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ТДВ "СК "Київ РЕ" в установлений законом строк рішення про виплату страхового відшкодування позивачу не прийнято, чим допущено неправомірну бездіяльність, у зв`язку з чим районним судом, стягнуто на користь позивача з ТДВ "СК "Київ РЕ" вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, у сумі 28 058 грн 73 коп., що узгоджується з положеннями ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Убачається, що страховий поліс ОСОБА_1 діє на умовах, встановлених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", сторонами не погоджено розширеного переліку випадків для страхового відшкодування, ліміт відповідальності страховика за цим полісом обмежено реальними збитками, а саме витратами, пов`язаними з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Отже, витрати щодо відшкодування матеріального збитку, заподіяного позивачу ушкодженням належного йому транспортного засобу, встановлено матеріалами долученого до справи звіту№ 7625.

Будь-яких доказів на спростування викладених у згаданому звіті висновків ОСОБА_1 до справи не долучено.

Колегія суддів вважає обґрунтованими посилання районного суду на постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, де зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) та підстав відступати від яких не існує.

У зв`язку з чим, відповідальність страховика за полісом обмежується одночасно і страховою сумою, і вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу, що входить до ліміту відповідальності ТДВ «СК «Київ Ре», а саме: 80 510,00 грн. (фактична вартість відновлювального ремонту) - 28 058 грн 73 коп. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу/частка відповідальності страховика = 52 451 грн 27 коп.

Колегія суддів визнає безпідставними посилання скаржника у апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, оскільки в указаній справі, яка є предметом апеляційного перегляду, різні фактичні обставини справи.

Інших доводів та доказів на спростування висновків районного суду у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: