Справа № 496/466/22
Провадження № 2/496/975/22
У Х В А Л А

31 січня 2022 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Разом з позовною заявою позивач надала заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку (кадастровий номер: :02:002:0002), площею 0,190 га, що розташована в АДРЕСА_1 , та надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), а також житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 131,1 кв.м., житловою площею 70,6 кв.м., у складі житлового будинку (А), гаражу (Б), убиральні (В), цистерни (І), огорожі № 1, 2 за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити іншим особам вчиняти буд- які дії щодо вказаного майна; заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти дії, спрямовані на реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку та/або обтяження нерухомого майна, а саме на земельну ділянку (кадастровий номер: :02:002:0002), площею 0,190 га, що розташована в АДРЕСА_1 , та надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), а також житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 131,1 кв.м., житловою площею 70,6 кв.м., у складі житлового будинку (А), гаражу (Б), убиральні (В), цистерни (І), огорожі № 1, 2 за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування поданої заяви позивач зазначила, що починаючи з грудня 1998 року, з моменту як позивач та відповідач почали мешкати разом в селі Холодна Балка, Біляївського району (на той час), Одеської області, сторони почали спільно планувати їхній час, спільний відпочинок та обов`язки з дотримання спільного побуту. Протягом декількох років позивач та відповідач спільно мешкали, вели спільний побут, відпочивали та мали по відношенню один до одного спільні права та обов`язки. 30 серпня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у Виконкомі Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, про що у Книзі реєстрації актів про одруження 30 серпня 2004 року зроблено запис № 25, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 30 серпня 2004 року. У січні 2022 року між сторонами виникли непримиренні розбіжності, поряд із цим, за час спільного проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, а також у період шлюбу, ними було спільною працею та за спільні кошти набуте майно, а саме: земельна ділянка (кадастровий номер: :02:002:0002), площею 0,190 га, що розташована АДРЕСА_1 , та надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), та житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 131,1 кв.м., житловою площею 70,6 кв.м., у складі житлового будинку (А), гаражу (Б), убиральні (В), цистерни (І), огорожі № 1, 2 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 10.07.2012 року. Не дивлячись на вказані розбіжності, майно набуте спільною працею та за спільні кошти продовжує перебувати у володінні та користуванні відповідача, а пропозиції позивача про укладення договору стосовно майна, яке набуте під час спільного проживання, визнання його спільною сумісною власністю та поділу, відповідачем проігноровано. Позивач зазначає, що є обґрунтовані підстави вважати, що майно, яке є насправді спільною сумісною власністю подружжя, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, оскільки станом на час звернення до суду право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем та у разі невжиття заходів забезпечення позову це може ускладнити чи навіть зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому, а позивач може бути протиправно позбавлений своєї власності і задля недопущення можливості виникнення вказаної ситуації існує потреба у накладенні арешту на земельну ділянку (кадастровий номер: :02:002:0002), площею 0,190 га, що розташована в АДРЕСА_1 , та надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), та житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 131,1 кв.м., житловою площею 70,6 кв.м., у складі житлового будинку (А), гаражу (Б), убиральні (В), цистерни (І), огорожі № 1, 2 за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду з вказаною заявою.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї письмові докази, суд вважає, що в заяві про забезпечення позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на позивача.

У заяві позивач вказує, що є обґрунтовані підстави вважати, що майно, яке є насправді спільною сумісною власністю подружжя, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, оскільки станом на час звернення до суду право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачем та у разі невжиття заходів забезпечення позову це може ускладнити чи навіть зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому, а позивач може бути протиправно позбавлений своєї власності і задля недопущення можливості виникнення вказаної ситуації існує потреба у накладенні арешту на спірне майно.

На підтвердження вказаних обставин, позивачем не надано доказів того, що відповідач має намір здійснити відчуження спірного нерухомого майна та посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання можливого судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст. 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд зазначає, що вказані обставини справи, які мають важливе значення для справи, можуть бути з`ясовані лише у судовому засіданні, у зв`язку з чим, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

Так, дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та додані до неї документи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не зазначено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та у заяві наведені лише припущення щодо імовірності відчуження спірного нерухомого майна, на підтвердження вказаних позивачем обставин жодних доказів не надано.

Керуючись ст. ст.150-153, 187, 274, ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Повний текст ухвали складено 31 січня 2022 року.

Суддя О.П. Галич