Єдиний унікальний номер 725/7713/21
Номер провадження 2/725/1301/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2022 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Шевчук Д.В.

за участю:

представника позивачів адвоката Новікова О.П.,

представника відповідача Матвійчука М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), в інтересах яких діє адвокат Новіков Олександр Павлович (вул.Руська,1 м.Чернівці) до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (вул.Велика Васильківська,100 м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівни (вул.Полетаєва,12 м.Чернівці) про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року позивачі звернулися до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом про припинення права власності та скасування рішення про державну реєстрацію.

У позові посилались на те, що 20.03.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» , правонаступником якого є «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №91, за умовами якого Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит в сумі 69300 доларів США, а Позичальник зобов`язався прийняти кредит , сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, визначені умовами договору.

На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між відповідачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладено іпотечний договір №91, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира за адресою АДРЕСА_2 .

Проте, як видно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2021, право власності на вказану квартиру належить відповідачу на підставі рішення приватного нотаріуса Козлової Н.В. про державну реєстрацію від 28.09.2021 за індексним номером 60628350. Підставою виникнення зазначено іпотечний договір №91.

Вважають рішення про реєстрацію незаконним, таким, що прийняте з порушенням норм законодавства, а також таким, що порушує їх право власності на нерухоме майно, у зв`язку із чим, його необхідно скасувати, виходячи з наступного:

Так, Іпотечний договір №91 було укладено 14.01.2009, тобто до набрання чинності Законом «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25.12.2008, яким було внесено зміни до Закону України «Про іпотеку», статті 37,38 якої передбачали, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно та продажу предмета іпотеки іпотеко держателем будь-якій особі покупцеві є саме договір задоволення вимог іпотеко держателя, не згадуючи, водночас, застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що містяться в іпотечному договорі.

Отже, оскільки між сторонами не було укладено окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то, вважають, що перереєстрація права власності на підставі іпотечного застереження, є незаконною.

Крім того, позивачами не отримано письмової вимоги відповідача про усунення порушення основного зобов`язання із зазначенням усіх складових заборгованості. Відповідач не надав нотаріусу, а останній не встановив розміру заборгованості за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Нотаріусом не перевірено дійсності заявленої вимоги на момент звернення, не встановлено відповідності вартості предмета іпотеки заявленим вимогам та взагалі не досліджено умов кредитного договору.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №91 від 20.03.2006 в сумі 88781,45 доларів США, що складає 2 032 967,82 грн. Однак згідно повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке надійшло на адресу ОСОБА_2 загальна сума вимог складає 1140402,33 долари США, що на 25 620,88 доларів США більше, ніж встановлено рішенням суду. Таким чином, вважає, що позичальнику та майновим поручителям нараховані відсотки за користування кредитом та неустойку після 19.03.2013 (дата кінцевого терміну повернення кредиту), що є недопустимим.

Поряд із цим, відповідачем не проведено оцінки нерухомого майна перед набуттям у власність предмету іпотеки, оскільки із Інформаційної довідки 1 вбачається, що при набутті права власності на спірну квартиру Банком не надано відповідного звіту, а нотаріус, у свою чергу, не витребував такий звіт.

На підставі наведених вище фактичних обставин, вважає, що відповідачем грубо порушено права позивачів на власність, а реєстрація права власності на спірну квартиру проводилася нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим, просив припинити право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_3 , скасувавши рішення приватного нотаріуса Козлової Н.В. про державну реєстрацію від 28.09.2021.

28 січня 2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву. У своєму відзиві представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Вважає, що реалізація права власності на предмет іпотеки, тобто спірну квартиру, відбувалася відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору №91. Позивачі належним чином були повідомлені про існуючу заборгованість та необхідність її сплати. Нотаріусу були надані всі необхідні документи, у тому числі довідку про розмір заборгованості, висновок про вартість майна від 15.09.2021. Вказані документи були вивчені нотаріусом, їм надано належну оцінку та прийнято рішення про реєстрацію права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем. Таким чином, вважає, що нотаріусом та Банком дотримано всіх належних умов та вимог закону для здійснення реєстрації права власності на іпотечне майно.

Попри це, вважає, що позивачами вибрано невірний спосіб захисту, оскільки необхідно було звернутися до суду з позовними вимогами про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності за відповідачем та визнання права власності за позивачами.

В судовому засіданні представник позивачів адвокат Новіков О.П. підтримав заявлені позовні вимоги та підтвердив обставини, викладені у позові. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа приватний нотаріус Козлова Н.В., будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася.

Заслухавши думку присутніх в судовому засіданні учасників, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що20.03.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №91, за умовами якого Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит в сумі 69300 доларів США, а Позичальник зобов`язався прийняти кредит, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, визначені умовами договору (а.с.14-23).

На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між відповідачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладено іпотечний договір №91, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира за адресою АДРЕСА_4 , квартира (а.с.39-46).

При цьому, відповідно до договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеного 20.03.2006 між банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визначено, що даний договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №91 від 20 березня 2006 року, укладеного між Іпотекодержателем та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Пунктом 4.1 цього ж Договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення на предмет іпотеки.

Згідно п. 4.5 Іпотечного договору, звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя одним із наступних способів: 4.5.3 Шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 4.8 Іпотечного договору визначено, що у випадку невиконання Іпотекодавцями письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або Договором кредиту у встановлений Іпотекодержателем строк, такі вимоги Іпотекодержателя задовольняються за рахунок Предмета іпотеки. Це застереження згідно Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на Предмет іпотеки на підставі цього іпотечного договору, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом (а.с.75-80).

З наданих письмових доказів вбачається, що внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань щодо сплати кредитних коштів, у позивачів перед відповідачем виникла заборгованість, яка згідно рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22.03.2022, станом на 28.04.2015 складає 2 032 967,82 грн.

Частиною першою ст.33 Закону України «Про іпотеку», визначено, що у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодрежатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього закону

У відповідності до частини третьої статті 33 цього ж Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку», визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ст.37 Закону).

Отже, з наведеного слідує, що вказане вище застереження в іпотечному договорі прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками, та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Як було встановлено судом, АТ «Альфа Банк» скористалося своїм правом, визначеним умовами договору про іпотеку, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в порядку, визначеному ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Зокрема з метою стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом позасудового врегулювання спору та звернення стягнення на предмет іпотеки, Товариство, як іпотеко держатель, 17.09.2020 повідомило боржника та іпотекодавців, надіславши на їх адресу місця проживання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, у якому зокрема вказало про необхідність сплати боргу за кредитним договором в розмірі 114 402,33 доларів США станом на 17 вересня 2020 року та намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення боргу в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.24) .

Таким чином, надіславши іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушень зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк, а також зазначивши у вимозі стислий зміст порушених зобов`язань та попередивши про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, АТ «Альфа-Банк» виконало вимоги ст.35 Закону України «Про іпотеку» (а.с.151, 155).

В подальшому, після спливу 30-ти денного строку, оскільки протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишилась без задоволення, іпотекодержатель розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем відповідно до умов договору іпотеки та положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

У результаті, 28.09.2021 рішенням приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за АТ «Альфа-Банк» зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.47-53).

Не погоджуючись з таким рішенням нотаріуса, позивачі звернулися до суду з позовом про захист права власності на квартиру АДРЕСА_3 , шляхом припинення права власності АТ «Альфа-Банк» на зазначену квартиру, скасувавши рішення приватного нотаріуса Козлової Н.В. про державну реєстрацію від 28.09.2021.

Проте, на думку суду, позивачами обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, виходячи з наступного:

Так, особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц.

Відповідно до вимог статей 2 та 5 ЦПК України, застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Як вже зазначалося вище, у своєму позові позивачі просять захистити їх право власності на квартиру АДРЕСА_3 , шляхом припинення права власності АТ «Альфа-Банк» на зазначену квартиру та скасувати рішення приватного нотаріуса Козлової Н.В. про державну реєстрацію від 28.09.2021.

Однак Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952 викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2 та 3 частини 3 якої: «Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином з 16.01.2020 року було внесено зміни до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і такого способу захисту порушених речових прав як скасування рішення про проведену державну реєстрацію права без вимоги про припинення зміну або визнання речового права, закон не передбачає, тому обраний позивачем спосіб захисту прав суперечить частині третій статті 26 Закону №1952, що на погляд відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, від 25 листопада 2020 року у справі № 761/15741/17, від 09 грудня 2020 року у справі № 607/12919/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 755/7423/17,від 18.11.2020 у справі № 154/883/19-ц, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 16.12.2020 року № 676/58/17, від 25.01.2021 року № 664/220/19.

Зважаючи на викладене, на думку суду, позивач повинен був звернутись до суду з позовом одночасно про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності за відповідачем та визнання права власності за позивачем, саме таке формулювання позовних вимог може вважатись належним способом захисту.

Оскільки позивачем не заявлено належні позовні вимоги, то створюються умови, коли для вирішення одного спору потрібно ініціювати два і більше процесів.

Однак рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і ефективно захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до суду й отримувати ще одне рішення це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним.

У п. 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц, ВПВС також звертає увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження №12-204гс19), відповідно до якого, штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.

Таким чином, з урахуванням положень ч.3 ст.26 Закону №1952, позивачі, поряд з вимогою про скасування рішення державного реєстратора, повинні заявляти вимогу про припинення права власності за відповідачем та поновлення права власності за позивачами, в іншому випадку, спір про право буде вирішено тільки частково, а одна зі сторін в майбутньому змушена буде повторно звертатись до суду із позовом про визнання, зміну або припинення речового права (права власності) з метою внесення відповідних даних в державні реєстри речових прав на нерухоме майно.

Так, за результатами касаційного перегляду справи № 922/2589/19, Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, зазначив таке: «судом апеляційної інстанції не враховано законодавчі зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, до статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тобто на час ухвалення оскаржуваної постанови, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак, апеляційний суд помилково зазначив про необхідність застосування позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав, у зв`язку з чим справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції».

У постанові від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц, провадження № 14-577цс19, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (див. постанови від 13 березня 2019 року у справі №331/6927/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц та від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц).

Виходячи з наведеного вище, а також зважаючи на те, що позивачами обрано не вірний спосіб захисту для звернення до суду, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівни про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич