КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/1239/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації - Кузьменка Михайла Івановича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року у справі за позовом Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

у жовтні 2020 року позивач Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Свої позовні вимоги Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як стверджував позивач, відповідачі у справі зловживають спиртними напоями, мати неодноразово забирала зі школи доньку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не піклуються про здоров`я доньки та не забезпечують її медичним лікуванням, не виявляють турботу про малолітню ОСОБА_4 , не створили умови для її проживання і розвитку, не забезпечують дитину всім необхідним для нормального розвитку відповідно до її віку, не спілкуються у достатній мірі з донькою, не стежать за її зовнішнім виглядом та не дотримуються санітарно-гігієнічним норм.

Працівники служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації спільно з співробітниками поліції вилучили з сім`ї малолітню ОСОБА_4 , після чого її було влаштовано в інфекційне відділення Київської міської дитячої клінічної лікарні № 1.

Батьків дитини було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Після цього дитину було влаштовано у сім`ю її дядька ОСОБА_3 .

Позивач вказував на те, що за час перебування доньки у ОСОБА_3 відповідачі не цікавилися нею, не надавали кошти на її утримання.

Отже, на думку позивача - Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою дляпозбавлення їх батьківських прав відносно їх доньки ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь особи, в сім`ї якої проживає дитина, - ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів щомісячно.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернувся позивач - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація в особі представника Кузьменка М.І.

Підставою апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції заявник зазначає неповне з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам, поданим позивачем в обґрунтування заявлених вимог, зокрема численним листам установ, організацій, заявам, поясненням, повідомленням поліції про притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків.

Судом також не було взято до уваги, що за період, наданий судом першої інстанції відповідачам з 28.04.2021 року по день ухвалення судового рішення у даній справі, для влаштування на роботу, створення відповідних умов для проживання дитини, лікування від алкогольної залежності, проведення ремонту в помешканні, придбання необхідних приладів для забезпечення можливості онлайн навчання дитини, відповідачами нічого зроблено не було.

Крім того, суд не дав належної оцінки тим обставинам, що за час проживання дитини у рідного дядька, батьки жодного разу дитину не відвідали, не передали жодної речі чи подарунка, не поцікавились її навчанням у школі, не привітали з днем народження.

Відзивів на апеляційну скаргу, в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, зазначивши, що за період з дня ухвалення судом рішення вони знайшли роботу, працевлаштовані неофіційно, спиртними напоями не зловживають, придбали для доньки ноутбук, продовжують з нею спілкуватися по телефону.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, просив її задовольнити. Пояснив, що за час проживання неповнолітньої ОСОБА_4 в його сім'ї, відповідачі жодного разу не виходили з ним на зв`язок, не цікавились станом здоров'я та навчанням дитини, матеріальної допомоги не надавали. Однак, підтвердив, що ОСОБА_4 з батьками спілкується по телефону, за запитання, чи хотіла б вона повернутися до батьків, відповіла: 50 на 50.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_4 . Батьком дитини є ОСОБА_1 . (а. с. 13).

Місце проживання дитини зареєстроване разом з батьками у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 14).

Звертаючись до суду з даним позовом, Оболонська РДА в м. Києві в особі Органу опіки та піклування Оболонського району в м. Києві, посилалась на те, що батьки неповнолітньої ОСОБА_4 , 2011 року народження, не беруть участі у вихованні дитини, не виявляють щодо неї турботи, не підтримують матеріально, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками.

На обґрунтування своїх доводів позивачем подано суду копію повідомлення зі школи І-ІІІ ступенів № 8 Оболонського району м. Києва від 22.09.2020 року, зі змісту якого вбачається, що адміністрація школи стурбована ситуацією, яка склалась в родині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , учениці 3Б класу та її батьків - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 . За період дистанційного навчання з 14.09.2020 по 18.09.2020 дитина прийшла до школи без виконаних домашніх завдань. Після зауваження батькам класного керівника щодо невиконаного завдання, ОСОБА_4 принесла частково виконані з помилками вправи, ОСОБА_2 , ймовірно в стані алкогольного сп`яніння, приводить дитину до школи, відпускає дитину і кидається навтьоки від вчителів, 21.09.2020 під час спілкування з батьком, в нього були характерні ознаки алкогольного сп`яніння, пояснень поведінки дружини не надав. (а.с. 15)

Як вбачається з письмових пояснень вчителя 3-Б класу школи № 8 ОСОБА_6 , весь період навчання у школі з батьками ОСОБА_4 виникали проблеми. То дитина відсутня на уроках три дні. Пояснюють, що ходили в лікарню за довідкою. То не виконують уроки. Мама часто приходить за донькою в стані алкогольного сп`яніння. (а.с. 18)

З повідомлення адміністрації школи І-ІІІ ступенів № 8 Оболонського району м. Києва від 22.05.2020 року вбачається, що під час онлайн уроку з ОСОБА_4 , класний керівник почула голос батька з характерними ознаками сп`яніння і який ледве міг говорити. З 29 квітня матір на зв`язок не виходить. Батьки в родині зловживають спиртними напоями. Домашні завдання останнім часом не надсилають. (а.с. 21)

Повідомлення аналогічного змісту, зокрема щодо того, що мати приходить забирати дитину зі школи у нетверезому стані, направлялось директором школи на адресу начальника Служби у справах дітей Оболонської РДА у м. Києві і раніше: 12.12.2018, 15.02.2019, 30.09.2019, 24.12.2019 року. (а.с. 22, 26, 27, 34)

З Характеристики учениці 2-Б класу школи І-ІІІ ступенів № 8 Оболонського району м. Києва ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що учениця має добре розвинену довільну увагу, вільно переключається із одного виду діяльності на інший. Має добре розвинену пам`ять, добре переказує прочитане. На уроках активно працює, але записи в зошитах неохайні. Школу без поважних причин не пропускає. Організована, дотримується режиму дня, спокійно реагує на похвалу чи зауваження вчителя. Спокійна, врівноважена, вихована, чуйна і добра. З однокласниками в гарних відносинах, дуже товариська в класі. Зовнішній вигляд дівчинки не завжди охайний, часто має сплутане та не розчесане волосся. Спортивний одяг не випрасуваний. ОСОБА_2 , мати дитини, не цікавиться успіхами та навчанням доньки, із вчителькою не спілкується. Були непоодинокі випадки, коли дитину не забирали після уроків, тому дитина залишалась на групі продовженого дня. Вихователька телефонувала батькам, але від них важко було дізнатись, хто забере дитину зі школи. Досить часто ОСОБА_2 приходить забирати дитину зі школи в нетверезому стані. (а.с. 23)

Згідно інформації сектору ювенальної превенції відділу превенції Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, з батьками ОСОБА_4 , 2011 року народження, неодноразово проводились профілактичні бесіди виховного характеру. Відносно ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за ст. 184 КУпАП. (а.с. 25, 29, 30, 35)

У 2019-2020 роках служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації неодноразово обстежувала умови проживання малолітньої ОСОБА_4 . У результаті обстежень було встановлено, що у квартирі багато зайвих речей, неприємний запах, брудно, дитяче ліжко не відповідає віку дитини, у неї відсутній письмовий стіл, у холодильнику не завжди була достатня кількість продуктів харчування (а. с. 36-44).

В акті обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_4 28 квітня 2021 року зазначено, що квартира АДРЕСА_3 у незадовільному стані, потребує ремонту, у ній не прибрано, стоїть неприємний запах, дивани, які знаходяться житлі, не придатні до використання. На момент візиту батько дитини, ОСОБА_1 знаходився на балконі зі стороннім чоловіком і візитом не цікавився. Зі слів матері дитини - ОСОБА_2 , вона не може влаштуватись на роботу. (а.с. 96)

У Висновку Органу опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 12 жовтня 2020 року № 104-9518, зазначено про доцільність позбавлення батьків малолітьної ОСОБА_4 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх доньки (а. с. 64-65).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, ураховуючи бажання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відновити повноцінне спілкування з донькою, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого позивач не довів, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_4 .

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується.

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), яка відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про правадитини держави - учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК Українипередбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Звертаючись до суду з позовом, Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, як Орган опіки та піклування Оболонського району м. Києва, вказували на те, що сім`я відповідачів перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, у зв`язку із ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків: вони не піклуються про здоров`я дитини,не створили належні умови для проживання , виховання і розвитку, не спілкуються з дитиною достатньо для її розвитку, не слідкують за її зовнішнім виглядом та не дотримуються санітарної гігієни щодо дитини, а також зловживають спиртними напоями.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

- ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснено судам, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батька, матері батьківських прав щодо дитини здійснюється виключно за наявності передбачених законом підстав та є крайнім заходом впливу на відповідну особу в разі неможливості врегулювання спірних правовідносин іншим шляхом.

Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Хант проти України" сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні.

У даній справі встановлено, що за наказом Служби у справах дітей та сім'ї Оболонського РДА у м. Києві від 03.01.2019 року поставлено на облік дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як таку, що опинилась в складних життєвих обставинах: батьки дитини, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. (а.с. 8)

З доданих до позовної заяви матеріалів також вбачається, що адміністрація школи, де навчається малолітня ОСОБА_4 , неодноразово повідомляла Службу у справах дітей та сім`ї Оболонської РДА у м. Києві про те, що дитина не завжди виконує домашні завдання, мати приходить забирати дитину у нетверезому стані.

У 2019-2020 роках служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації неодноразово обстежувала умови проживання малолітньої ОСОБА_4 . У результаті обстежень було встановлено, що у квартирі багато зайвих речей, неприємний запах, брудно, дитяче ліжко не відповідає віку дитини, у неї відсутній письмовий стіл, у холодильнику не завжди була достатня кількість продуктів харчування.

В акті обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_4 28 квітня 2021 року зазначено, що квартира АДРЕСА_3 у незадовільному стані, потребує ремонту, у ній не прибрано, стоїть неприємний запах, дивани, які знаходяться в житлі, не придатні до використання.

Надаючи оцінку цим обставинам, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що такі житлові умови зумовлені скрутним матеріальним становищем, в якому опинились відповідачі. При цьому, судом також було враховано, що відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 бажають спілкуватися і приймати участь у вихованні їхньої доньки ОСОБА_4 , а позивачем не доведено, що відповідачі у справі повністю ухились від виконання своїх обов`язків та неможливість зміни їхнього ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої ОСОБА_4 без позбавлення їх батьківських прав.

Судом встановлено також, що з вересня 2020 року малолітня ОСОБА_4 , 2011 року народження, проживає у сім'ї свого дядька - ОСОБА_3 , який виявив бажання забрати дитину до подальшого вирішення її долі.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що відповідачі за час проживання дитини у дядька жодного разу не поцікавились у нього її здоров`ям та навчанням, колегія суддів враховує також, що стосунки між відповідачами та ОСОБА_3 є напруженими, конфліктними. При цьому, сам ОСОБА_3 не заперечує, що дитина регулярно спілкується з батьками по телефону.

Щодо висновку Орган опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК Україниорган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації 12.10.2020 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на який посилається позивач, ґрунтується на неналежному виконанні батьками своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклуються про здоров'я дитини, не виявляють турботу щодо дитини, не створюють умови для проживання виховання та розвитку дитини відповідно її віку, не забезпечують дитину необхідним медичним лікуванням, не спілкуються з дитиною в достатній кількості для її розвитку, не слідкують за зовнішнім виглядом дитини, не дотримуються санітарної гігієни щодо дитини, а також зловживають спірними напоями.

Однак, вказаний висновок не можна вважати достатньо обґрунтованим, оскільки він не містить посилань на конкретні докази, на підставі яких орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення обох відповідачів батьківських прав стосовно малолітньої доньки.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів, які із впевненістю та поза всіляким сумнівом давали б можливість встановити факт умисного ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов`язків.

Обставини, на які посилається позивач, зокрема, щодо не забезпечення дитини медичним лікуванням та не піклування про стан її здоров'я, позивачем не доведені належними доказами.

З огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову як в частині позбавлення батьківських прав, так і в частині стягнення з відповідачів аліментів, оскільки ця вимога є похідною від первісної.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації - Кузьменка Михайла Івановича - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складене 09 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.