Дата документу 30.05.2022
Справа № 334/8853/21
Провадження № 2/334/1461/22
30 травня 2022 року місто Запоріжжя
Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі
головуючого-судді Коломаренко К.А.
за участю секретаря Фарзаєвої К.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку загального провадження цивільну справу
до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради,
третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора
про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування
До Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просить встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини за законом у вигляді 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що відкрилася внаслідок смерті її сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала її сину ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначив наступне. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яку позивач, як єдиний спадкоємець прийняв шляхом подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом, нотаріально посвідченим 29.04.1998 року за № 1-945 до Другої державної нотаріальної контори, на підставі якої заведено спадкову справу №58/2008 після померлої ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що інших спадкоємців немає. Чоловік ОСОБА_2 , батько позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_2 , рідний брат позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_2 стала власником 2/3 частини житлового будинку, що складаються з Ѕ частини на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, та 1/6 частини з другої Ѕ частини житлового будинку, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 , а саме по 1/6 частині оформили дружина ОСОБА_4 , рідна мати позивача - ОСОБА_2 , син спадкодавця, рідний брат позивача - ОСОБА_3 та позивач. Житловим будинком користувалися втрьох, проживали в ньому, утримували. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок складної хвороби, помер брат позивача, син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/6 частини будинку АДРЕСА_1 . За законом спадкоємцем першої черги була його мати - ОСОБА_2 , яка до дня його смерті опікувалась та доглядала за ним, останній час він постійно проживав з матір`ю та позивачем в будинку АДРЕСА_1 , проте був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_3 , мати не зверталася з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_3 у вигляді 1/6 житлового будинку фактично, тому що до дня його смерті проживала з ним постійно, піклувалась про його здоров`я, та після його смерті сплачувала всі витрати по утриманню будинку, що на той час відповідало вимогам закону щодо прийняття та оформлення спадщини. Тобто спадкове майно, на яке позивач претендує після смерті матері ОСОБА_2 складається з 5/6 будинку АДРЕСА_1 . З відповідною заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_2 у вигляді 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , позивач 21 жовтня 2021 року звернувся до Другої Запорізької державної нотаріальної контори, проте при оформленні спадщини, на думку нотаріуса, виникли питання, що унеможливлюють оформлення спадкової маси в повному обсязі в нотаріальній конторі. Позивачу стало відомо, що існує правова колізія, оскільки на момент смерті ОСОБА_3 , хоча і проживав постійно в будинку АДРЕСА_1 , проте був прописаний за іншою адресою, а з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори мати позивача - ОСОБА_2 не зверталася. Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 мати, ОСОБА_2 на 2/3 частини житлового будинку, які складаються з Ѕ та 1/6 частини відповідно. Постановою Другої Запорізької державної нотаріальної контори від 23 жовтня 2021 року про відмову вчинення нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_2 на 1/6 частину, яка належала її сину, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 та яку вона успадкувала фактично після смерті сина ОСОБА_3 , позивачу відмовлено. Нотаріус зазначив у постанові, що вчинення такої дії суперечить закону, оскільки неможливо подати докази про прийняття спадщини та безспірні докази про фактичне та оперативне управління, користування і володіння спадковим майном, у вигляді 1/6 частини, що залишилася після смерті сина матері, спадкоємцем якої є позивач, і відповідно до чинного законодавства, позивач не може претендувати на оформлення права на спадщину, та вважається, що він не прийняв спадщину у вигляді 1/6 частини ОСОБА_3 .. Також зазначено, що існує складність в установлення міста відкриття спадщини після померлого ОСОБА_3 , тому що місце прописки не відповідає фактичному місцю проживання. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності в порядку спадкування.
Ухвалою суду від 24.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, за клопотанням позивача витребувано докази.
17.01.2022 року на ухвалу суду надійшла спадкова справа померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянки ОСОБА_2 . Також було повідомлено, що після смерті громадянина ОСОБА_3 в Другій державній нотаріальній конторі спадкова справа не заводилась.
Ухвалою суду від 16.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, визначених в позові.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, жодних заяв та відзив на позовну заяву не подавав.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, жодних заяв або пояснень не подавалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків в судовому засіданні, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане Запорізьким міським відділом РАЦС ГУЮ у Запорізькій області 14.08.2007 року (а.с. 17).
Факт родинних відносин між позивачем та померлою ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 від 12.11.1964 року (а.с. 18).
Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Судом встановлено, що на випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори Бєлкою В.М., зареєстрований в реєстрі за № 1-945 від 29.04.1998 року, згідно якого все її належне майно заповіла позивачеві (а.с. 19).
Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
У судовому засіданні встановлено, що позивач після смерті спадкодавця звернувся до Другої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( а.с. 92), на підставі якої заведено спадкову справу №58/2008 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а.с. 91-108).
02.11.2021 року державним нотаріусом Другої запорізької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадщина, на яку видано це свідотво складається з: 2/3 (двох третіх) часток житлового будинку АДРЕСА_1 , 1/2 частка якого належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 30.06.1990 року за р. №1-3621 та 1/6 частка цього будинку належить спадкодавцю на підставі свідотва про право на спадщину за законом, виданого Другою Запорізькою держаною нотаріальною конторою 30.06.1990 року за р. №м 1-3623 (а.с.105).
Разом з тим, постановою державного нотаріуса Другої запорізької державної нотаріальної контори, Федченко О.О. № 1630/02-31 від 23.10.2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка належала її сину, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що не надано доказів факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті її сина - ОСОБА_3 (а.с. 107-108).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син ОСОБА_2 , брат позивача - ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 27.12.1992 року (а.с. 21). Згідно довідки, наданої Департаментом реєстраційниз послух Запорізької міської ради, на запит державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О., вбачається, що померлий ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 в період з 10.02.1982 до моменту смерті (а.с. 95).
Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/6 частини будинку АДРЕСА_1 , котра була успадкована ОСОБА_3 після смерті батька - ОСОБА_4 , про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 , видане 30 червня 1990 року Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за № 1-3623 (а.с. 26-27). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_4 (а.с.20).
Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.
Отже, спірні правовідносини в частині прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 регулюються нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 року)
Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.
При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року).
Враховуючи, що ОСОБА_3 за життя не розпорядився належним йому майном (1/6 частиною житлового будинку) шляхом складання заповіту, спадкування після його смерті мало здійснюватись за законом.
В судовому засіданні встановлено ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_3 , про що надано копію свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 23.03.1959 року (а.с. 20), тобто була спадкоємцем першої черги після смерті сина.
Відомості про наявність у ОСОБА_3 інших спадкоємців першої черги у суду відсутні.
Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст.525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.
За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.
Після смерті сина - ОСОБА_3 , його мати - ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, про свідчить відповідь Другої Запорізької державної нотаріальної контори на ухвалу суду, у якій зазначено, що після смерті гр. ОСОБА_3 , спадкова справа не заводилась (а.с.90).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив суду, що знав померлу матір позивача - ОСОБА_2 , померлого брата позивача - ОСОБА_3 , оскільки жив поруч із ними до 1997 року. ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1 на момент своєї смерті, його мати - ОСОБА_2 опікувалась сином, оскільки він хворів, вела господарство. Зазначав, що часто бачив, як ОСОБА_3 ходив з дому на роботу, та повертався додому - в будинок АДРЕСА_1 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що ОСОБА_3 дійсно проживав певний час за адресою: АДРЕСА_2 , проте у період з 1991-1992 р. та на момент смерті ОСОБА_3 проживав із мамою за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки часто хворів. ОСОБА_2 опікувалась сином, вела господарство. Свідкові вказані обставини відомі, оскільки її чоловік товаришував з ОСОБА_3 та часто ходив до нього саме за місцем мешкання - по АДРЕСА_1 .
Таким чином, в судовому засіданні підтверджено, що ОСОБА_2 , як спадкоємець за законом, постійно проживала разом із спадкодавцем - ОСОБА_3 на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, отже вона вважається такою, що прийняла спадщину.
Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Таким чином, з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 його матері - ОСОБА_2 належало право на 1/6 частку в будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За таких обставинах, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті матері ОСОБА_2 є встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті її сина, брата позивача - ОСОБА_3 та визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку.
З врахуванням наведенного та з метою усунення обставини, яка перешкоджає оформленню права власності на спадкове майно, суд вважає, що необхідно встановити юридичний факт прийняття ОСОБА_2 спадщини за законом у вигляді 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що вікрилася внаслідок смерті її сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала її сину ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вимог про стягнення судових витрат позивач ОСОБА_1 не заявляв, тому такі витрати слід віднести на його рахунок.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 89, 259, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити
Встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини за законом у вигляді 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що відкрилася після смертіїї сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на 1/6 (одну шосту) частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала її сину ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день
його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Коломаренко К. А.