Провадження № 2/127/1454/22
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

10 червня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст. 175, 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

Так, у порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить зазначення відомостей про місце проживання чи перебування відповідача, поштового індексу, реєстраційного номеру облікової картки платника податків відповідача (за його наявності) або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), адресу електронної пошти відповідача (за наявності). Зазначення позивачем відсутності даних особи не свідчить про належне виконання ним вимог даної норми, зокрема щодо обов`язкового зазначення адреси проживання/перебування особи.

Також, відповідно до п. 5ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Докази на підтвердження наведених обставин подаються разом з поданням позовної заяви (вимоги положень ст.83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як слідує з позовної заяви, позивачі з посиланням на положення ст. 391, 405 ЦК України, просять визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачам. В обґрунтування позову позивачі зазначають про те, що відповідач з 2018 року в будинку не проживає без поважних причин, не несе витрат по його утриманню, помешканням не цікавиться, залишаючись зареєстрованим у ньому, перешкоджає позивачам розпорядитись будинком, зокрема відчужити його на користь інших осіб.

Разом з тим, враховуючи наведене, позивачами не зазначено фактичних обставин щодо самого вселення відповідача ОСОБА_3 на правах члена сім`ї власника в зазначений будинок та проживання в ньому до 2018 року. Надана довідка №94768 від 17.12.2021 Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради вказує лише на реєстрацію проживання не персоніфікованої кількості осіб за цією адресою. Не містить позовна заява зазначення доказів по обставинам того, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 є одна і та сама фізична особа, як-то вказано за змістом наданих письмових пояснень сусідів та довідки квартального комітету мікрорайону «Соняшник» №747 від 20.12.2021 (зі слів сусідів), тобто відсутні докази зміни відповідачем свого повного імені.

Слід зауважити позивачам, що згідно положень ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, якими в свою чергу можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ст. 24, 30 ЦК України учасником цивільних відносин є фізична особа, яка має цивільну дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання).

Отже цивільний позов може бути пред`явлений не до уявної особи, а до реальної фізичної особи (людини), юридичної особи або держави в особі її органів

В зв`язку з набранням чинності Закону України №888 від 10.12.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», повноваження з питань реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» власник житла має право отримати витяг із реєстру територіальної громади, що підтверджує зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи. Тому, позивачі не позбавлені можливості звернутись у встановленому законом порядку до органу реєстрації із заявою про надання витягу з відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку за об`єктом права власності свого нерухомого майна.

Крім того, позивачам слід звернути увагу, що відповідно до ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

Позивачі, звертаючись до суду з позовною вимогою, не зазначили та не надали доказів щодо реалізації чи неможливості реалізації визначеного вказаною нормою права зняти відповідача із зареєстрованого місця проживання.

Також, у порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також з позовної заяви та матеріалів доданих до неї не вбачається підстав, які могли б звільнити позивачів від сплати судового збору.

Згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн).

З матеріалів позову слідує, що двома позивачами пред`явлений позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. При цьому, відповідно до квитанцій № ПН2687650 від 22 грудня 2021 року, № ПН2741948 від 31 травня 2022 року за подання цієї позовної заяви немайнового характеру сплачено судовий збір лише одним позивачем ОСОБА_2 в загальному розмірі 992,40 грн. Тобто, за подання до суду відповідної позовної заяви сума судового збору не сплачена іншим позивачем. Також з позовної заяви та матеріалів доданих до неї не вбачається підстав, які могли б звільнити позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 13, 10 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру.

Враховуючи, що позивачами пред`явлено до суду позовну вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, така вимоги пред`явлена двома позивачами, де кожен із позивачів є самостійним у своїй вимозі, тому позивачу ОСОБА_1 слід сплатити судовий збір за ставкою згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру (992,40 грн).

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору наступні: отримувач коштів: ГУК у Він.обл./м.Вінниця/22030101; код ЄДРПОУ отримувача: 37979858; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку UA0002856.

Крім того, звертаючись до суду з цим позовом в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, позивач ОСОБА_2 не звернув увагу на категорію даної справи згідно предмету позову та змін у чинному законодавстві на розвиток новели в ст. 131-2 Конституції України щодо засад професійного представництва в суді. Дана справа в розумінні ч. 4. ст. 274 ЦПК України не може бути віднесена до малозначних справ та не є трудовим спором, відповідно винятки щодо виключного представництва, передбачені ч. 2 ст. 60 ЦПК, відсутні (правова позиція з даного приводу висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року по справі №333/4453/17-ц).

Вказане порушує вимоги ч. 7 ст. 177 ЦПК України в оформленні позовної заяви щодо надання належного документу на підтвердження повноважень представника позивача.

Отже, позивачам слід визначитися з підставами представництва одного з позивачів іншим позивачем, сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі з урахуванням кількості позивачів та надати підтверджуючий документ щодо цього, а також надати докази по обставинам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та про реалізацією ними права, передбаченого ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Суддя