Справа № 690/639/21
Провадження № 2/690/40/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Руденко В.М.,

за участі:

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 17.03.2021 року № 22939404-К-Н-О, звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з даним цивільним позовом у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 04.04.2017 року № б/н у розмірі 22 693,44 грн.

Позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» мотивовані тим, що ОСОБА_1 04.04.2017 року шляхом підписання анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг позивача з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки, в зв`язку з чим йому надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач своїм підписом у анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що вона разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає ніж ним та позивачем договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за даним договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 19.11.2021 року утворилася заборгованість в сумі 22 693,44 грн., з яких: 9 585,80 грн. - заборгованість за кредитом, 11 577,64 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 530 грн. - штраф, про стягнення якої й подано позов.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з позовною заявою, у якості додатку до неї, долучив клопотання про розгляд судом справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач у судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважав їх безпідставними та необґрунтованими. У подальшому, надав до суду платіжний документ про сплату ним 12.04.2022 року на користь позивача 2 500 грн. в якості заборгованості за тілом кредиту, яку він фактично визнав, після повторного детального вивчення наданих позивачем документів.

Представник відповідача вказав, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки між сторонами належним чином не було узгоджено ні розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, ні штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання. Також вказав, що ОСОБА_1 12.04.2022 року добровільно сплачено на користь позивача 2 500 грн., які він визнав, як неповернуту ним суму використаних кредитних коштів позивача, тож у задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, крім іншого, обов`язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно банківської ліцензії від 26.10.2011 року № 16, яка видана Національним банком України, публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» має право надання банківських послуг. Відповідно до змісту п. 1.1 Статуту рішенням загальних зборів учасників від 25.04.2018 року змінено тип акціонерного товариство з публічного на приватне та змінено його найменування на акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (скорочене найменування - «А-БАНК»).

За змістом копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, підписаної 04.04.2017 року ОСОБА_1 , у ній, крім інформації про нього та членів його сім`ї, також вказано на те, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Представником позивача у якості додатків до вказаного позову також долучено копії Витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна GOLD» (а.с. 13) та Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» (а.с. 8-12), та розрахунок заборгованості за договором від 04.04.2017 року № б/н (а.с. 5-6), довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки (а.с. 58), довідку за лімітами (а.с. 57), виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 04.04.2017 року по 02.03.2022 року (а.с. 53-56).

Відповідно до змісту розділу 2.1.1 «Кредитні картки» Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», а саме п. 2.1.1.1 - вказані умови використання кредитних карт ПАТ «А-БАНК», Пам`ятка клієнта, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а так само заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку.

Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки.

Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Договору клієнт, крім іншого, має обов`язок погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно наданого представником позивача розрахунку в зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань станом на 19.11.2021 року виникла заборгованість у сумі 22 693,44 грн., з яких: 9 585,80 грн. - заборгованість за кредитом, 11 577,64 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 530 грн. - штраф.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З огляду на вказане, оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні вони бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Також за змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.03.2015 року (справа № 6-16 цс15), згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Тож умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву про надання кредиту.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву-приєднання для отримання кредиту (договір).

Необхідність доказування ознайомлення відповідача з конкретними Тарифами користування кредитною картою «Універсальна GOLD» і Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», зокрема тими, які були викладені в рекламному буклеті, про який вказано у анкеті-заяві ОСОБА_1 , підтверджується також правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у постанові від 22.03.2017 року (справа № 6-2320 цс16).

Таким чином, суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Тарифи користування кредитною картою «Універсальна GOLD», а також Умови та Правила надання банківських послуг, які долучено до позовної заяви представником позивача, оскільки вони могли змінюватися самим АТ «АКЦЕНТ-БАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04.04.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12.12.2021 року), тобто фактично представник позивача має можливість додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на вказане, суд вважає, що долучені представником позивача роздруківки Витягів з Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» не можуть бути належними доказами, оскільки вони не містять підпису ОСОБА_1 , та повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (справа № 6-16цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, суд вважає недоведеним, що сторони дійшли згоди щодо умов використання ОСОБА_1 кредитних коштів позивача (у тому числі розміру відсотків, членських внесків, штрафних санкцій, що підлягають сплаті), в межах встановленого йому кредитного ліміту, оскільки стороною позивача не надано жодних доказів про те, що саме їх розумів та на них погоджувався відповідач, під час підписання 04.04.2017 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем. При цьому, в самій анкеті-заяві, підписаній 04.04.2017 року ОСОБА_1 , відсутні відомості про узгодження між договірними сторонами розмірів відсоткової ставки за користування кредитом, членських внесків, штрафних санкцій, та умови їх застосування (сплати/списання).

Аналогічні висновки щодо спірних правовідносин викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17-ц).

Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 19.11.2021 року за договором від 04.04.2017 року № б/н (а.с. 5-6), також підлягає критичній оцінці судом, оскільки він є документом, який власноручно створений представником позивача з метою створення підстав для задоволення позовних вимог та його зміст повністю залежить від його волі.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Крім того, відповідно до змісту п.п. 57-59, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, саме виписки з особових рахунків клієнтів є різновидом регістрів обліку банку на підтвердженням виконаних за операцій та сум оборотів за його дебетом і кредитом, які, крім іншого, повинні містити прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, не є первинним обліковим бухгалтерським документом, а його зміст не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», як наслідок, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Крім того, він не містить: даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість, а тому не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Верховний Суд зробив аналогічний висновок про неналежність доказу - розрахунку заборгованості, зробленого банківською установою в справах вказаної категорії, про що вказано у постанові від 30.01.2018 року в справі № 161/16891/15-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами під час ухвалення рішення, та, як наслідок, не може ігноруватися судом апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Оскільки представником позивача не підтверджено, що загальний розмір заборгованості, який вказано у даному розрахунку, та його складові, є узгодженим з відповідачем, суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ч. 1 ст. 82 ЦПК України, для звільнення АТ «АКЦЕНТ-БАНК» від доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог, зокрема і в частині заборгованості за кредитом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.04.2017 року в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 , строком дії до серпня 2020 року, з кредитним лімітом 3 000 грн., який в подальшому банківською установою 08.04.2017 року збільшено до 4 000 грн. та 26.05.2017 року до 10 000 грн. (а.с. 57, 58).

Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 за картою НОМЕР_3 (а.с. 53-56) вбачається, що використання вказаної карти здійснювалося в період часу з 04.04.2017 року по 26.02.2020 року, за який на даний картковий рахунок внесено грошові кошти на загальну суму 10 000 грн., а фактично використано грошові кошти (шляхом зняття/оплати вартості товарів та послуг) на загальну суму 12 503 грн. (з урахуванням комісій банку за проведення платежів).

Крім вказаного, позивачем за вищевказаний період нараховано відповідачу богові зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 17 760,57 грн., пеню за прострочку кредиту понад 100 грн. - 950 грн., штрафу за прострочку по кредиту - 800 грн., податку з процентів - 0,08 грн., членських внесків (по 20 грн. за 1 місяць) - 680 грн., а також нараховано відсотки на залишок коштів в сумі 0,41 грн. та проведено корегуючу операцію в сторону з зменшення в розмірі 0,29 грн.

З огляду на вказане, відповідно до наданої представником позивача виписки з рахунку вбачається, що станом на дату звернення позивача до суду сума заборгованості ОСОБА_1 перед АТ АКЦЕНТ-БАНК» за тілом кредиту фактично становить 2 503 грн. (12 503 - 10 000).

Водночас зарахування позивачем до складу заборгованості ОСОБА_1 відсотків за використання кредитних коштів на загальну суму 17 760,57 грн., пені за прострочку кредиту понад 100 грн. - 950 грн., штрафу за прострочку по кредиту - 800 грн., а також членських внесків (по 20 грн. за 1 місяць) - 680 грн., загальний розмір яких становить 20 190,49 грн., є безпідставним, оскільки відповідно до вищевикладених висновків суду, сторонами не було узгоджено терміни та порядок погашення кредиту (кредитного ліміту), розміру членських внесків, розміру відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (пені та штрафу) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань клієнтом, а також черговість погашення таких боргових зобов`язань.

З огляду на вказане вбачається, що кошти, які вносились ОСОБА_1 на кредитний картковий рахунок, протиправно списувались позивачем на погашення відсотків і пені, штрафів, членських внесків, хоча їх розмір та застосування з ним не узгоджено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважає доведеною суму заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «АКЦЕНТ-БАНК» за тілом кредиту в розмірі 2 503 (дві тисячі п`ятсот три) грн., на час пред`явлення даного позову.

Водночас відповідно до квитанції відділення «Черкаське № 33» АТ КБ «ПриватБанк» від 12.04.2022 року № 0.0..1 ОСОБА_1 перераховано 2 500 грн. з цільовим призначенням «погашення кредиту» на рахунок АТ «А-Банк» № НОМЕР_4 , який вказано представником позивача в позовній заяві для стягнення заборгованості, що свідчить про часткове визнання ним позовних вимог та добровільне виконання зобов`язання з погашення заборгованості за кредитом в цій частині.

З огляду на вказане, суд задовольняє позовні вимоги частково з урахування суми добровільно сплаченого відповідачем боргового зобов`язання, тобто до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом залишається 3 (три) грн. (2 503 - 2 500)

Згідно змісту ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тож обґрунтування наявності таких обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає принципу справедливості розгляду справи судом, встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Водночас доводи представника позивача, викладені у позовній заяві, а також додатки долучені до неї, не підтверджують заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користуванням кредитом в розмірі 11 577,64 грн. та штрафу в розмірі 1 530 грн., що є підставою для відмови у їх задоволенні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення в справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас з урахуванням того, що відповідачем в ході судового розгляду фактично визнано частину позовних вимог та вчинено дії на погашення заборгованості за кредитом в розмірі 2 500 грн., суд вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» судових витрат на сплату судового збору в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) грн. 37 коп., що відповідає частині обґрунтованих позовних вимог в розмірі 2 503 грн. із загальної ціни позову 22 693,44 грн., що становить (11,0296%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-284, 352, 354, 355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (адреса місцезнаходження: вул. Батумська, 11, м. Дніпро, рах. № НОМЕР_4 , , МФО 307770) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 (три) грн.

У задоволені інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (адреса місцезнаходження: вул. Батумська, 11, м. Дніпро, рах. № НОМЕР_4 , , МФО 307770) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) грн. 37 коп.

Інші судові витрати залишити за позивачем.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 06.05.2022 року.

Суддя Линдюк В.С.