Справа № 298/288/21
Номер провадження 2/298/38/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді Зизич В.В.,

секретар судового засідання Келешовчак І.І.,

номер справи 298/288/21,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Великоберезнянського районного суду від 26 грудня 2016 року (справа №298/1271/16-ц) присуджено до стягнення з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із зазначеним судовим рішенням не погоджується, вважає таке недостатньо справедливим через низку причин, що унеможливлюють виконання такого. Зазначає, що склалась така ситуація, коли він не взмозі платити визначений судом розмір аліментів, оскільки вже довготривалий період часу офіційно непрацевлаштований та не отримує жодних видів доходів, що підтверджується довідками про відсутність доходу, відтак розмір стягнень на утримання дітей для позивача є непосильним. Вважає, що відсутність доходів є причиною, на підставі якої відбувається зміна (зменшення) розміру аліментів та способу стягнення з частки від доходу до твердої грошової суми у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За наведених у позовній заяві обставин позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягувались на підставі рішення Великоберезнянського районного суду від 26 грудня 2016 року (справа №298/1271/16-ц) та стягувати в подальшому з нього на користь відповідачки аліменти на утримання двох неповнолітніх синів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 5 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27 травня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, в якій останній просить зменшити розмір аліментів, що стягувались на підставі рішення Великоберезнянського районного суду від 26 грудня 2016 року (справа №298/1271/16-ц) та стягувати в подальшому з нього на користь відповідачки аліменти на утримання двох неповнолітніх синів у розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином шляхом направлення йому судової повістки рекомендованим поштовим повідомленням за №507, яке отримав 13 січня 2022 року.

У матеріалах справи наявна заява позивача ОСОБА_1 , що надійшла до суду 27 травня 2021 року, в якій останній просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду 18 січня 2022 року подала заяву про розгляд справи без її участі, так як на час судового розгляду перебуватиме за межами Закарпатської області. При цьому, у вказаній заяві відповідачка просить у задоволенні позову відмовити, вказуючи, що позивач, нехтуючи своїми батьківськими обов"язками, не бере належної участі в забезпеченні зростання та гармонійного розвитку спільних дітей, кошти від сплати аліментів надходять нерегулярно, останнього разу три місяці тому і в малих обсягах, а загальна заборгованість по сплаті аліментів становить 51200 грн.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що у позові слід відмовити зважаючи на таке.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 12 серпня 2014 року та серії НОМЕР_2 від 4 вересня 2012 року.

Також судом встановлено, що за рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2016 року у справі №298/1271/16-ц (провадження№2/298/378/16) з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 листопада 2016 року до досягнення старшим сином повноліття.

Позивачем до позову вибірково долучено копію першої сторінки трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої на ОСОБА_1 , також копію шостої сторінки трудової книжки, на якій міститься запис №6 про припиненння 22 серпня 2019 року виплати допомоги по безробіттю. Інших відомостей трудової книжки позивачем до позову не додано.

Довідка пенсійного фонду України форми ОК-5 від 12 березня 2021 року підтверджує відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , його страхувальників та суму заробітку для нарахування пенсії за період 2016-2019 роки, в якій зазначено, що позивач отримував доходи в 2016 році в розмірі 37831,40 грн, в 2017 році в розмірі 144058,66 грн., в 2018 році в розмірі 142060,56 грн., в 2019 році в розмірі 77516,49 грн., в тому числі з травня 2019 року до грудня 2019 року включно відсутні дані щодо заробітку для нарахування пенсії та сплачені страхові внески, і відомості за 2020 рік не значаться у вказаній довідці.

З наданих суду квитанцій встановлено, що ОСОБА_1 перераховано відповідачці аліменти 12 жовтня 2020 року в сумі 4400 грн., 2 лютого 2021 року в сумі 3000 грн., 25 січня 2020 року в сумі 6260 грн., 24 вересня 2020 року в сумі 4000 грн.

Позивач, вказуючи на наявність підстав для зменшення розміру аліментів на дітей, аргументуючи такі тим, що довготривалий період часу офіційно непрацевлаштований та не отримує жодних видів доходів, що у сукупності позбавляє його можливості сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі визначеному рішенням суду, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу зміни розміру аліментів, що регулюються нормами права, які містяться в главі 15 розділу ІІІ Сімейного кодексу України (далі СК України).

За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно п. 23 вказаної вище постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень убачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні ст. 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами твердження про те, що його майновий стан погіршився на стільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі, натомість доводи позивача по суті зводяться до незгоди з визначеним цим судовим рішенням розміром аліментів.

При цьому, з урахуванням установлених обставин справи судом відхиляються доводи ОСОБА_1 щодо погіршення його майнового стану внаслідок неможливості офіційно працевлаштуватися, оскільки сама по собі ця обставина, на думку суду, не може беззаперечно підтверджувати погіршення матеріального становища відповідача як платника аліментів в розумінні ст.192 СК України.

Позивач ОСОБА_1 , вказуючи в позові про відсутність тривалий час офіційного працевлаштування, обставин звільнення з роботи в позові не зазначив, при цьому, усвідомлюючи свій обов`язок утримувати дітей на належному рівні до досягнення ними повноліття, причин необхідності такого звільнення у позові не навів і жодними доказами не підтвердив.

Позивач є особою молодого віку (має 31 рік), є працездатною особою як за віком, так і за станом здоров`я, матеріали справи не містять відомостей щодо наявності в нього жодних протипоказань щодо працевлаштування, останній має можливість працевлаштуватися.

Доказів про перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного в пошуках роботи позивач суду не надав.

З наданих суду матеріалів слідує, що позивач не працює та на обліку в центрі зайнятості не перебуває, аліменти на утримання інших дітей чи не працездатних осіб не сплачує, має задовільний стан здоров`я. За таких умов відсутність у нього заробітку (доходу) не може бути тією обставиною, яка зумовлює зменшення розміру аліментів, оскільки позивач має можливість отримувати дохід та сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей.

Позивач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати дітей, батьком яких він є.

На думку суду, посилання позивача на відсутність офіційного працевлаштування не є підставою для задоволення даного позову. Більше того, з матеріалів справи вбачається, що позивач не працює з травня 2019 року, з чого можна зробити висновок про відсутність у позивача бажання щодо пошуку офіційної постійної роботи.

Доводи позивача ОСОБА_1 про неотримання ним жодних видів доходів спростовуються наданими ним до позову копіями квитанцій про сплату відповідачці коштів на загальну суму 17660 грн., в яких останній зазначений платником.

Отже, враховуючи такі об`єктивні чинники та можливість позивача працювати і отримувати дохід, суд не вбачає достатніх і обґрунтованих підстав вважати, що його матеріальне становище погіршилось.

Звертаючись з позовом до суду, позивач фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та покращення матеріального стану стягувача.

Суд зауважує, що як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Суд вважає, що позивач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу дітям у визначеному рішенням суду розмірі, при цьому врахувавши інтереси дітей - синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів на дітей, визначених рішенням суду, то йому у позові слід відмовити.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 25 січня 2022 року.

Суддя Зизич В.В.