Справа № 192/3265/16-ц
Провадження № 2/192/2/22
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,

представника відповідачки - адвоката Єременко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачки про стягнення суми боргу за договором позики, який в подальшому уточнили.

На обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 20 листопада 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір позики. За вказаним договором позикодавець передав відповідачці 120000 грн. 00 коп.

Факт передачі позикодавцем відповідачці коштів в розмірі 120000 грн. 00 коп. підтверджується розпискою відповідачки.

Відповідно до умов договору позики, відповідачка повинна була повернути грошові кошти в повному розмірі 01 вересня 2013 року.

Проте до теперішнього часу відповідачка грошових коштів не повернула.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачі дізнались 01 листопада 2016 року про наявність заборгованості від ОСОБА_6 .

Позивачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_5 , які у встановлений строк прийняли спадщину після його смерті, в тому числі і право вимоги до відповідачки за договором позики від 20 листопада 2012 року.

Тому просили стягнути з відповідачки на їх користь в рівних частинах: 120000 грн. 00 коп. боргу за договором позики, 50000 грн. 00 коп. неустойки у вигляді пені, 71000 грн. 00 коп. процентів за користування чужими коштами, 11500 грн. 00 коп. 3% річних за користування коштами та 113076 грн. 00 коп. інфляційних збитків, а всього 365576 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 27 лютого 2017 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,294 га, кадастровий номер :03:002:0379 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, що належить на праві власності ОСОБА_4 та на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :03:002:0161 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, що належить на праві власності ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 108-109).

Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року провадження у справі зупинено до отримання висновку судового експерта (Т. 3 а.с. 99-100).

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року провадження у справі поновлено.

Представник позивачів, позивачі в дане судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили, згідно поданої заяви просили проводити судове засіданні у їх відсутність, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судовому засідання позов не визнала та заперечувала проти його задоволення з підстав, що відповідачка не отримувала коштів від ОСОБА_5 і договору позики та розписки не підписувала.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, який частково підтримала в судовому засіданні 13 травня 2021 року, згідно якого заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що договір позики та розписку вона не підписувала і коштів не отримувала (Т. 1 а.с. 172-179).

Позивачі подали відповідь на відзив, згідно якого вважали, що доводи викладені у відзиві відповідачки безпідставні, і тому просили позов задовольнити в повному обсязі (Т. 1 а.с. 242-245).

Суд, заслухавши представника відповідачки, дослідивши докази, що маються у справі, вислухавши показання свідка, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору позики від 20 листопада 2012 року сторонами договору є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 14).

Пунктом 1 зазначеного договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець - ОСОБА_5 , передає позичальнику - ОСОБА_4 , у власність грошові кошти в розмірі 120000 грн. 00 коп.

Згідно п.п. 2-5 договору, позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору готівкою, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику в строк та на умовах передбачених договором, позичальник зобов`язаний повернути всю позику 01 вересня 2013 року, у разі прострочення повернення позики позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

В розписці від 20 листопада 2012 року, зазначено, що ОСОБА_4 20 листопада 2012 року отримала на виконання договору позики грошових коштів від ОСОБА_5 , що є позикодавцем за договором позики 120000 грн. 00 коп. (Т. 1 а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 2013 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1 а.с. 11).

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2014 року, спадкоємцями ОСОБА_5 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 12).

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики, позивачі вважають, що відповідачка має перед ними заборгованість в розмірі 365576 грн. 00 коп., з яких 120000 грн. 00 коп. борг за договором позики, 50000 грн. 00 коп. неустойки у виді пені, 71000 грн. 00 коп. процентів за користування чужими коштами, 11500 грн. 00 коп. 3% річних за користування коштами та 113076 грн. 00 коп. інфляційних збитків (Т. 1 а.с. 204).

Згідно до висновку експерта №4254-21 від 16 грудня 2021 року - рукописні записи: « ОСОБА_4 20.11.12», що розміщені на лицевій та зворотній сторінках договору позики від 20 листопада 2012 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , - виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою. Три підписи від імені ОСОБА_4 у графах «Позичальник», що розміщені на лицевій та зворотній сторінках договору позики від 20 листопада 2012 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , - виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. Рукописні записи « ОСОБА_4 20.11.12», що розміщені у графі «Підпис» розписки про отримання грошей за договором позики від 20 листопада 2012 року, - виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Підпис» розписки про отримання грошей за договором позики від 20 листопада 2012 року, - виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. Рукописні записи: « ОСОБА_4 20.11.12» та три підписи від імені ОСОБА_4 у графах «Позичальник» на лицевій та зворотній сторінках договору позики від 20 листопада 2012 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також рукописні записи: « ОСОБА_4 20.11.12» та підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Підпис» розписки про отримання грошей за договором позики від 20 листопада 2012 року - виконані однією особою (Т. 3 а.с. 110-122).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , показав суду, що він передав позивачам документи стосовно боргу ОСОБА_4 наприкінці 2015 - 2016 років, точну дату він не пам`ятає. Дані документи йому передав особисто ОСОБА_5 до смерті і просив вирішити питання повернення коштів. Він звертався до відповідачки з даним питанням і вона повідомила йому, що вона вирішить дане питання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 610 ЦК України, несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання, у цьому разі відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, сплативши суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, встановлений договором або законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В судовому засіданні достовірно встановлено, і підтверджується належним та допустимим доказом, висновком експерта, що відповідачка не підписувала договір позики від 20 листопада 2012 року та розписку від 20 листопада 2012 року про отримання грошей в розмірі 120000 грн. 00 коп.

Суд, враховуючи зазначене, вважає. що, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Таким чином суд вважає, що посилання позивачів на те, що між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 був укладений договір позики 20 листопада 2012 року, є безпідставними і не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, враховуючи, що наданий позивачами оригінал договору та розписки відповідачкою не підписувався, і тому суд вважає, що у ОСОБА_4 не виникло зобов`язання щодо повернення ОСОБА_5 боргу.

Зазначені висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц.

Враховуючи, що позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договору позики, тому суд вважає, що у позивачів не виникло право вимоги до відповідачки в частині стягнення заборгованості за неукладеним договором позики і тому в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Що стосується показань свідка ОСОБА_6 , то суд зауважує, що даний свідок лише підтвердив факт повідомлення про наявність боргу позивачам, при цьому посилання свідка на те, що відповідачка визнавала факт наявності боргових зобов`язань у неї перед ОСОБА_5 , суд сприймає критично, враховуючи позицію відповідачки по даній справі і наявні в справі докази.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку із відмовою в позові, з позивачів на користь відповідачки підлягають стягненню понесені нею витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 9884 грн. 74 коп. (Т. 3 а.с. 123).

Оскільки судом відмовляється в задоволені позову в повному обсязі, то у відповідність до ч. 2 ст. 155 ЦПК України застосовані ухвалою суду від 27 лютого 2017 року заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі викладеного ст.ст. 207, 526, 610, 625, 626, 628, 638 1046-1050, 1218 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 155, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , яка мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , яка мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 до ОСОБА_4 , яка мешкає: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 про стягнення грошових коштів за договором позики - відмовити.

Заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року, в частині накладення арешту на земельну ділянку площею 0,294 га, кадастровий номер :03:002:0379 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, що належить на праві власності ОСОБА_4 та на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :03:002:0161 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, що належить на праві власності ОСОБА_4 - скасувати.

Судові витрати по справі покласти на позивачів.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати пов`язані із проведенням судової почеркознавчої експертизи в розмірі 9884 (дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 74 (сімдесят чотири) коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2022 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.