Справа № 951/1061/21
Справа № 2/951/87/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючої судді Гриновець О.Б.,

при секретарі судового засідання Галаса В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Козова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

встановив:

Короткий виклад обставин справи:

24.11.2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2015 р., з 500 грн. на кожну дитину щомісячно, в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 гривень, по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, в користь позивача аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня звернення позивача до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 18.06.2015 року шлюб між нею і відповідачем розірваний. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 05.10.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 15.07.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що на виконанні у Козівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження №49158924, відкрите на підставі виконавчого листа 2/600/753/2015, виданого на виконання вказаного рішення суду. У зв`язку з несплатою відповідачем аліментів утворилася заборгованість, розмір якої становить 59782,59 грн. Вказує, що розмір аліментів, який був визначений рішенням суду значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Аліменти, які стягуються з відповідача є недостатніми для матеріального утримання дітей. Стверджує, що на неодноразові прохання про збільшення розміру аліментів в добровільному порядку, відповідач не реагує, а тому вона змушена звернутися до суду.

Позиція учасників процесу:

18.02.2022 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подано відзив, відповідно до якого просить відмовити у зміні (збільшенні їх розміру) аліментів у сумі 6000 грн. у повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідач перебуває у офіційному шлюбі, від якого народилась дочка і перебуває на його утримані. Зазначає, що неофіційно винаймає житло, сплачує орендну плату, оскільки власного житла немає, а в будинку матері де відповідач зареєстрований зовсім мало місця для нормального проживання. Оскільки відповідач на даний час офіційно не працює, займається пошуком роботи та періодичними підробітками, його дохід є не регулярним та мінливим. Попри це він не ухиляється від батьківських обов`язків та спілкується зі своїми дітьми, цікавиться їхніми потребами і вони перебувають в нього під час літніх канікул, але через тимчасові життєві труднощі відповідач не в змозі сплачувати розмір аліментів, які в позовній заяві просить позивач, а саме по 3000 грн. в місяць на кожну дитину, в сумі 6000 грн. в місяць. При цьому, належного пояснення щодо формування вказаної суми, позивачкою не наведено, не вказано на що саме будуть спрямовані дані кошти, в чому полягає необхідність саме такої суми коштів. Таким чином, стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн. в місяць є не лише необґрунтованим, але і заганяє відповідача у фінансову прірву, позбавляє будь-якої можливості забезпечувати своє проживання та осіб, які перебувають на його утриманні, а відтак просить відмовити у задоволенні позову, розподілити судовий збір рівномірно між позивачем та відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі, який є неменше 50% прожиткового мінімуму на утримання кожної дитини відповідного віку, починаючи з дати винесення рішення суду і до повноліття дітей.

Позивачка чи її представник в судове засідання не з`явились, однак адвокат Терлюк О.Я. подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві, а розгляд справи просить проводити без їх участі.

Відповідач чи його представник у судове засідання не з`явилися, однак адвокат Крамар В.П. подав клопотання про розгляд даної справи у їх відсутності, з підстав викладених у відзиві на позов.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді від 12.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалами суду від 25.01.2022 року, 09.02.2022 року, 05.04.2022 року розгляд даної цивільної справи відкладався, з підстав зазначених у таких.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Обставини справи, встановлені судом:

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 05.10.2015 року у цивільній справі №600/741/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно /а.с.7/.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 13.09.2021 року у цивільній справі №951/541/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 15.07.2015 року по 25.06.2021 року в розмірі 59782,59 грн. /а.с.79-81/.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого Надвірнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 20.11.2018 року, ОСОБА_7 значиться як ОСОБА_8 /а.с.6/.

Як вбачається із довідки №1356 від 21.12.2021р., виданої Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: с. Максимець, Надвірнянського району, Івано-Франківської області /а.с.13/.

Із довідки №87 від 09.02.2022 року, виданої Надвірнянською районною філією Івано-Франківського обласного центру зайнятості, вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку як безробітна в Надвірнянській районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості /а.с.84/.

Згідно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного державним виконавцем Козівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.04.2022 року становить 82684,44 грн. /а.с.82, 83/.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області 03.06.2016 року, ОСОБА_9 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_10 /а.с.50/.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частинами 7 та 8 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 121 СК України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Змістом статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК (2947-14). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину - не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.У випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно із частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до частини 2 статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отримувати підвищений розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно з положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі") (постанови Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19).

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» визначено, що прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Висновки суду:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , про зміну розміру (збільшення) стягнення аліментів ґрунтуються на зміні законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів на утримання дітей, недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дочки та сина і неможливістю вирішити даний спір в позасудовому порядку.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивачка просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на підставі рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 15.10.2015 р. на її користь на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 15.07.2015 р., і до повноліття дитини - до розміру 6000 гривень, а саме по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня звернення позивача до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Судом враховано матеріальне становище та стан здоров`я сторін, а також стан здоров`я дітей, ту обставину, що діти сторін проживають разом з позивачкою ОСОБА_1 , самостійних джерел доходів не мають, остання несе витрати по утриманню дітей, забезпечує їх лікуванням в разі потреби, займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль.

При цьому, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дітей, що буде забезпечувати їх нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дітей.

Суд вважає, що як позивачка, так і відповідач в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

За нормами частини 2 статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Абзацом 2 частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Частиною 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тому, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що з першого січня 2022 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 2618 гривень, позивачка на даний час і так має право на отримання законодавчо визначеного гарантованого мінімального розміру аліментів.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Суд вважає, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження № 61-51сво18), постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №466/4009/18 (провадження №61-10529св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд не вбачає можливості сплати відповідачем ОСОБА_2 , аліментів на утримання дітей у розмірі, визначеному позивачкою ОСОБА_1 , саме у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 гривень.

Відхиляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі, визначеному позивачкою, суд зазначає, що при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Позивачка, як одержувач аліментів, не довела в суді обставини, передбачені ст.192 СК України, які є підставою для збільшення розміру стягнутих рішенням суду аліментів.

Разом з тим, враховуючи те, що діти потребують матеріальної допомоги, враховуючи вік та потреби дітей, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, розмір якого за період від прийняття рішення суду від 05.10.2015 року про стягнення аліментів із відповідача суттєво збільшився, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище сторін,суд дійшов до висновку, що є підстави для часткового задоволення позову шляхом збільшення розміру аліментів з суми 1000 гривень до 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наведених вище мотивів та підстав.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у випадку задоволення судом позову про зміну розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, аліменти у зміненому розмірі слід стягувати з відповідача починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили.

За таких обставин, виконавчий лист №600/741/15-ц, виданий Козівським районним судом Тернопільської області, слід відкликати з примусового його виконання.

Судові витрати:

Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про зміну розміру та способу стягнення аліментів.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про зміну розміру та способу стягнення аліментів на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача слід стягнути в дохід Держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які стягуються на підставі рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05.10.2015 року на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень на 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист №600/741/15-ц, виданий на підставі рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 05.10.2015 відкликати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908 /дев`ятсот вісім/ грн. судового збору за вимогу про стягнення аліментів.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Тернопільського апеляційного суду через Козівський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: с. Максимець, Надвірнянський район, Івано-Франківська область; РНОКПП: НОМЕР_3 ; дані паспорта: № НОМЕР_4 , орган, який видав 2621.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ; дані паспорта: серія НОМЕР_6 , виданий Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 10.12.2003 року.

Дата складення повного судового рішення 07.06.2022 року.

Суддя О.Б.Гриновець