Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/54/22
Провадження № 2/542/120/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2022 року смт Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Афанасьєвої Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання Чиж Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг», третя особа на стороні відповідачавідокремлений підрозділ Новосанжарська філія Товариство з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг», про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум,
В обґрунтування вимог посилається на те, що 29 березня 2016 року він був прийнятий на посаду слюсаря ремонтника Новосанжарської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг». 10 серпня 2020 року його було звільнено із вказаної посади за згодою сторін, але на час звільнення розрахунок з ним не був проведений, тому він змушений звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.01.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаного недоліку (а.с.14-15).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27.01.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 21.02.2022 року (а.с.19-20).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с.51). Надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.55).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.56).
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.26-27, 43-44, 45-47, 53-54). Відзиву на позов не надав.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с.24, 33, 42, 52). Заперечень на позов на надавали.
Ухвалою суду від 07.06.2022 року встановлено заочний розгляд справи.
За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд вважає, позов підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (абз. 3 п. 2 розділ ІІ Порядком обчислення середньої заробітної плати).
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Судом встановлено, що 29.03.2016 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду слюсаря ремонтника Новосанжарської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» на підставі наказу №8-К від 28.03.2016 року.
10.08.2020 року позивач був звільнений із займаної посади за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу №16-к від 10.08.2020 року, що вбачається із записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с.8).
Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що при звільненні відповідачем з ним не був проведений розрахунок по заробітній платі. Так, заборгованість по заробітній платі утворилась з квітня 2020 року по серпень 2020 року.
Встановлюючи факт невиплати заробітної плати на момент звільнення позивача та визначаючи суму несплаченої позивачу заробітної плати, що повинна бути стягнута з відповідача на користь ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.
Крім того, на підтвердження невиплати нарахованих позивачу відповідачем сум заробітної плати, ОСОБА_1 до суду надані відомості з виписки по картковому рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Полтава-банк», на який здійснювалось нарахування заробітної плати (а.с. 11-12). Із вказаної виписки вбачається, що за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року ОСОБА_1 від відповідача та його філії заробітної плати не отримував. Відомостей про перерахування заробітної плати на картковий рахунок позивача за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року вказана довідка АТ «Полтава-банк» не містить.
При цьому позивач був звільнений 10.08.2020 року, однак за липень та 10 днів серпня 2020 року заробітна плата ОСОБА_1 нарахована та сплачена не була.
Позивач заявляє вимогу про виплату йому заробітної плати за липень 2020 року в розмірі 4723 грн. (на рівні заробітної плати за червень 2020 року)та за серпень 2020 року в розмірі 1523,54 грн. (4723 грн:31 днів х10 днів).
Відповідачем інших доказів про розмір заробітної плати ОСОБА_1 за вказаний період, зокрема первинної документації, надано не було, як й розміру суми заборгованості з виплати заробітної плати за вказаний період.
Відповідач (роботодавець) також не надав жодних доказів на підтвердження того, що з позивачем у справі належним чином проведено розрахунок при звільненні.
Оскільки матеріалами справи підтверджено, що з боку роботодавця має місце порушення права працівника на проведення повного розрахунку при звільненні, то наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача компенсаційної виплати за порушення права на оплату праці - середнього заробітку весь час затримки розрахунку, починаючі з 11.08.2020 року.
Основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата працівника.
Зокрема, при визначені розміру середньоденної заробітної плати, суд бере до уваги, останні два місяці нарахованої заробітної плати, що передували звільненню, а саме: червень 2020 року 4723,00 грн. та липень 2020 року 4723,00 грн.
Оскільки відсутня інформація щодо графіку роботи за червень та липень 2020 року, то суд бере до уваги лист Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» від 27.07.2019 № 1133/0/206-19, з якого вбачається, що у червні 2020 року 20 робочих днів, а липні 2020 року 23 робочих днів.
Розрахунок середньоденної заробітної плати суд здійснює наступним чином (п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати): суму нарахованої заробітної плати за червень та липень 2020 року необхідно поділити на суму робочих днів за червень та липень 2020 року.
(4723,00 грн. + 4723,00 грн.) : (20 днів +23 дні) = 9446,00 грн. : 43 дні = 219,67 грн.
Отже, розмір середньоденної заробітної плати становить 219,67 грн.
Оскільки ОСОБА_2 був звільнений 10 серпня 2020 року, а день звільнення є останнім днем роботи, то період затримки розрахунку при звільненні рахується з 11 серпня 2020 року. Суд зазначає, що позивач у своєму позові просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по 14 січня 2022 року. Оскільки суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, то питання про стягнення відповідних сум здійснюється в межах заявлених позивачем вимог, а саме: за період з 11 серпня 2020 року по 14 січня 2022 року.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що період затримки розрахунку при звільненні складає 358 днів, з огляду на те, що у серпні 2020 року 14 робочих днів, вересні 2020 року 22, жовтні 2020 року 21, листопаді 2020 року 21, грудні 2020 року 22, січні 2021 року 19, лютому 2021 року- 20, березні 2021 року 22, квітні 2021 року 22, травні 2021 року 18, червні 2021 року 20, липні 2021 року 22, серпні 2021 року 21, вересні 2021 року 22, жовтні 2021 року 20, листопаді 2021 року 22, грудні 2021 року 22, січні 2022 року 8.
Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням заявлених позовних вимог ОСОБА_3 становить: розмір середньоденної заробітної плати помножити на кількість днів затримки розрахунку при звільненні.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись з позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум.
Згідно з підпунктом 1, 2 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява подається до суду ( 992,40 грн.).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, перед-бачена пунктом першим частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх су-дових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної пла-ти та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгля-ду таких справ у всіх судових інстанціях.
Тобто, позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі.
В частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн. (а.с.17).
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних працівникові при звільненні підлягає стягненню з відповідача на його користь розмірі 992,40 грн.
Та судовий збір в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» на користь держави в сумі 992,40 грн.
В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині виплати заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 у межах платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-265, ст.ст. 2380-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг», третя особа на стороні відповідачавідокремлений підрозділ Новосанжарська філія Товариство з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг», про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» на користь ОСОБА_1 судовий збір 992 (дев`ятсот девяносто дві) грн. 40 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» судовий збір 992 (дев`ятсот девяносто дві) грн. 40 коп. на користь держави.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 у межах платежу за один місяць.
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Хаврошин Микола Сергійович, адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг», місцезнаходження: проспект Героїв Сталінграда, 2-Д, приміщення 707, м. Київ, 04211, ;

третя особа на стороні відповідача: Відокремлений підрозділ Новосанжарська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг», місцезнаходження: вул.Миру, будинок 70, село Руденківка, Новосанжарський район, Полтавська область, 39323, код ЄДРПОУ ВП 35919996.

Повний текст рішення складений 07 червня 2022 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О.Афанасьєва