Провадження №2/521/1136/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 червня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Мурзенко М.В.,
при секретарі - Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
У вересні 2021 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернулась з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1 .
Ухвалою суді Малиновського районного суду м.Одеси від 04.10.2021 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу у підготовчому судовому засіданні на 01.11.2021 року. Відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 01.12.2021 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.01.2022 року.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, до канцелярії суду подала заяву, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд справу слухати за її відсутності. Також, вказала, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 31.03.2011р., посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г., за реєстровим №3-652 ОСОБА_1 є власницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.6)
З домової книги для реєстрації громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 вбачається, що у будинку зареєстровані, у т.ч., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10)
З акту про не проживання від 14.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтверджують факт не проживання більше 20 років ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.13)
Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.
Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Таким чином, права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Права відповідачів, які не є власниками спірного домоволодіння, на користування ними були похідними від прав колишніх власників цього домоволодіння, а з припиненням їх права власності припинилося і право користування житлом відповідачів.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За таких обставин, суд вважає, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний строк.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складений 06 червня 2022 року.