Провадження № 2/537/301/2022
Справа № 537/5407/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2022 рокуКрюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Маханькова О.В.

при секретарі судового засідання - Костюкевич Н.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася із позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що 21 жовтня 2016 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб,який зареєстрований Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області, актовий запис №947.

Від даного шлюбу мають дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина проживає разом із позивачем.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 26.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано. На теперішній час позивач та відповідач проживають окремо.

Заочним Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 21.11.2018 з відповідача стягнуто аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 19 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач з жовтня 2017 року, проживає окремо, не приймає участі у вихованні дитини, Фактично відповідач ніколи не виконував і не виконує свої батьківські обов*язки. Не бере педагогічної, матеріальної грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Зловживає спиртними напоями та знаходиться на обліку в Кременчуцькому наркодиспансері. Неодноразово вчиняв насилля відносно матері дитини в присутності неповнолітнього сина. В зв*язку з чим звернулася до суду з даним позовом та прохала його задовольнити.

Ухвалою суду від 01.11.2021р. відкрито провадження у справі, визначено загальний порядок розгляду справи.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Прохав позов задовольнити.

Представник Відповідача в судовому засіданні проти задоволеня позову заперечував. .

Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи без їх участі та висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи від зареєстрованого шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дитини, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1ст. 161СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Мати та батько дитини після припинення шлюбних відносин проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

На вимогу суду за даними висновку Органу опіки та піклування виконкому Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що дитина на даний час проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок приватний з усіма комунальними зручностями, належить діду дитини по матері ОСОБА_6 .. Помешкання має три житлові кімнати,кухню, коридок, об лаштовані необхідними меблями та побутовою технікою. Санітарно-гігєнічний стан житла задовільний. Малолітній ОСОБА_5 має окрему кімнату з відповідними меблями для сну, відпочинку, зберігання особистих речей, забезпечений взуттям, одягом розвивальними матеріалами відповідно до його віку та потреб.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що малолітня дитина сторін проживає разом зі своєю матір`ю. Мати належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечує дитині належні умови проживання, виховання, навчання, матеріально-побутові умови та рівень комфорту.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, враховуючи завдання суду діяти в інтересах дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю підлягають задоволенню.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів

держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Таким чином, враховуючи, що судом встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявленої вимоги.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст,24,105,110,111,112,114,160,161 СК України, ст. ст.12,81,141,263-265,ЦПК України,- суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - разом із матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інд.№відсутній на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інд № НОМЕР_1 , судові витрати, сплачені нею при подачі позовної заяви в сумі 908 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення складено 28.01.2022 року.