Справа № 462/1101/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2022 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та визнання наймачем квартири, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та визнати її наймачем цієї квартири. Позовні вимоги мотивує тим, шо вона з народження - з 1996 року проживає у квартирі АДРЕСА_1 та з 25.06.1997 року зареєстрована у такій. Основним квартиронаймачем даної квартири була її бабуся ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У цій квартирі також проживали та до дня смерті були зареєстровані її батьки. На даний час після смерті бабусі вона залишилась проживати у цій квартирі, звернулась до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради /надалі ЗРА ЛМР/ із заявою про зміну договору житлового найму цієї квартири, однак у відповідь на це ЗРА ЛМР листом від 08.12.2021 року відмовила їй у зміні договору найму на вищевказану квартиру, оскільки в різних документах містяться розбіжності в написанні прізвища та по батькові бабусі та відсутній документ, який підтверджує, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 являються однією і тією особою. Згідно з експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/24п від 12.01.2022 року, записи імені по батькові ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є ідентичними. Як довести належність бабусі ордеру на вселення у квартиру, в якому зазначено прізвище бабусі " ОСОБА_7 " їй не відомо, разом з тим, згідно із нормами чинного законодавства вона має право на користування квартирою АДРЕСА_1 , у якій вона проживала та зареєстрована з часу її народження та після смерті основного квартиронаймача має право на визнання її наймачем квартири. За наведеного, просить позов задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 25.06.1997 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.4/.

Батьками позивачки були: ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 6,7/.

Згідно із свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_8 вказані: ОСОБА_10 та ОСОБА_2 /а.с. 8/.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5/.

Із ордеру на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що такий виданий на ім`я « ОСОБА_3 »/а.с. 9/.

Згідно із поквартирною карточкою основним наймачем квартири АДРЕСА_1 зазначена « ОСОБА_3 », 1929 р.н. та в такій проживає, в т.ч. ОСОБА_1 /а.с.10/.

Згідно з експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/24п від 12.01.2022 року, записи імені по батькові ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є ідентичними /а.с. 11/.

З відповіді Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 08.12.2021 року вбачається, що у зміні договору найму на квартиру АДРЕСА_1 було відмовлено, оскільки в документах на спірну квартиру містяться розбіжності в написанні прізвища та по батькові ОСОБА_2 та відсутній документ, який підтверджує, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 являються однією і тією особою /а.с. 12/.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 Житлового кодексу України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно з приписами ст. 65 Житлового кодексу України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Водночас, пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УРСР» визначено, що в силу ст. 61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності- підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму житлового приміщення. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК належною стороною повинен бути відповідній орган чи власник житлового фонду.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу, статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц.

Слідуючи принципу диспозитивної цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Як вже зазначалося вище, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, при цьому, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (частини 1,2 ст. 11 Закону).

Згідно з Положенням про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради затвердженого рішенням виконкому від 08.10.2021 року № 914 Залізнична районна адміністрація є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали Львівської міської ради від 04.02.2021 № 32 "Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів", утвореним відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Районна адміністрація є підзвітною і підконтрольною міській раді, виконавчому комітету міської ради, Львівському міському голові і підпорядкована першому заступнику міського голови з питань житлово-комунального господарства.

Квартира АДРЕСА_1 знаходиться у власності територіальної громади м. Львова, інтереси якої представляє Львівська міська рада, яка є наймодавцем відповідного жила в розумінні ст. 106 ЖК України, а тому лише Львівська міська рада має законне право розпоряджатися квартирою.

За таких обставин Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради є неналежним відповідачем за вказаним позовом, клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач не заявляла, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) про те, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 61, 64, 65, 106 ЖК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та визнання наймачем квартири - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, , місцезнаходження: 79022, м. Львів, вул. Виговського, 34.

Суддя Іванюк І.Д.