Справа № 592/3299/22
Провадження № 2-з/592/54/22

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков І. Г. , розглянув заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у порядку ст. 150 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія управління активами , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Гуревічов Олег Миколайович, Ковпаківський ДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

03.06.2022 року позивачка ОСОБА_1 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заяву про забезпечення позову у порядку ст. 150 ЦПК України, із змісту якої вбачається, що 29.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис № 9274 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія управління активами грошових коштів в розмірі 28079,60 грн. . Про даний факт їй стало відомо 23.02.2022 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Головним державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Пшик Тетяною Сергіївною 02.03.2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64691407 на підставі виконавчого напису № 9274, виданого 29.01.2020 року. З травня 2021 року виконавчою службою було розпочато стягнення з неї коштів на виконання зазначеного напису приватного нотаріуса. Особисто їй не було роз`яснено підстави стягнення коштів, копію постанови про відкриття виконавчого провадження вона на той час не отримувала. Оскільки кошти стягувались в автоматичному режимі, то природу стягнення не встановила з об`єктивних причин (смерть брата, який був військовим, тяжке захворювання матері та інші особисті обставини) . 23.02.2022 року вона особисто звернулась з письмовою заявою до Ковпаківського ВДВС, ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження та отримала копії напису нотаріуса та постанови про відкриття виконавчого провадження. Приватний нотаріус у своєму написі пропонує стягнути з неї невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ Фінансова компанія управління активами, якому ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів , , було відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 року, якому в свою чергу ТОВ Фінансова компанія Бізнесфінанс , , було відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015 року, якому в свою чергу публічним акціонерним товариством Платинум Банк , , на підставі договору факторингу № 20140730-г від 30.07.2014 року було відступлено право вимоги за кредитним договором № 2732/778CLPS2 від 27.03.2012 року, укладеного між публічним акціонерним товариством Платинум банк та ОСОБА_1 . Виконавчим написом пропонуються до стягнення кошти за період з 29.07.2014 року до 20.12.2019 року включно в сумі 3417,51 грн. заборгованість за тілом кредиту, 728,11 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 23783,98 грн. заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею, 150,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Вищезгаданий виконавчий напис є безпідставним і таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що перед банком вона виконала свої зобов`язання та повернула отриманий кредит та відсотки за його користування. Їй невідома сторона стягувача, оскільки з даним підприємством ніяких ні усних, ні письмових угод вона не укладала і боргів перед даним підприємством не мала ніколи. Інших зазначених підприємств у виконавчому провадженню не знає, про передачу їм ніби то якогось боргу, вона дізналась лише тепер. Із зазначеним боргом не погоджується, оскільки такого боргу не має. Вона вважає, що виконавчий напис № 9274 від 29.01.2020 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О. М. про стягнення заборгованості є протиправним, тобто такий, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Приватним нотаріусом пропонується стягнення коштів за період, починаючи з 29.07.2014 року. Хоча кредитний договір діяв до 27.09.2014 року. Тобто невірно визначено період стягнення. Абсолютно незаконно наводиться договір факторингу від 30.07.2014 року, оскільки навіть у банку ще не настало право вимоги по кредиту, оскільки днем повернення кредиту визначено 27.09.2014 року. Останній договір факторингу датований липнем 2018 року, а напис здійснюється у 2020 році, а право вимоги настало 27.09.2014 року, тобто повністю порушено строки приватним нотаріусом. Головне, що заборгованість по тілу кредиту була відсутня, нарахована пеня взагалі безпідставно. Безпідставність стягнення з неї заборгованості свідчить і по строках її стягнення з неї, адже виконавчий напис було здійснено 29.01.2020 року, а заява про відкриття виконавчого провадження направлена стягувачем 02.03.2021 року, тобто через рік. Такий собі штучний борг був сформований одним суб`єктом перепроданий другому, потім третьому, а потім четвертому. Оскільки даний спір підлягає розгляду у суді, то у відповідності до п. 12 ст. 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню або про повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Так, по-перше, особисто вона договору із стягувачем не укладала ні з якого приводу ні письмово, ні в іншій формі. Про договори факторингу та відступлення права вимоги вона дізналась під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. По-друге, нормативно-правове обґрунтування та засоби доказування щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню полягають у наступному. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України Про нотаріат та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону) . Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону) . Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл. 14 Закону та гл. 16 розд. ІІ Порядку. Так, згідно ст. 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Ст. 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. п. 1, 3 гл. 16 розд. ІІ Порядку) . Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами та було доповнено новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин . Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками було допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів , зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ Комерційний банк ПриватБанк про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою. Разом з цим, це не єдине порушення, які вчиняють нотаріуси при вчиненні виконавчих написів. Ще одним грубим порушенням з боку нотаріуса є вчинення виконавчого напису на борговому документі без дотримання вимог Закону щодо наявності безспірної заборгованості, а також з пропуском строків звернення. З приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині) , з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така ж позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 754/9711/14-ц. Крім того, слід взяти до уваги постанову Верховного Суду України від 04.03.2015 року у справі № 6-27цс15, в якій викладено наступний правовий висновок. Відповідно до ст. 88 Закону України Про нотаріат нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Крім того, п/п 3.2. , 3.5. п. 3 гл. 16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 88 Закону України Про нотаріат виконавчий напис нотаріуса при наявності умов щодо дії строків виникнення права вимоги, вчиняється на підставі документів, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Позивачка вважає, що виконавчий напис було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому повинен бути визнаним таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Заборгованість зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення є спірною, оскільки фактично взагалі не існує. Вона звертаю увагу на те, що не отримувала письмової вимоги (повідомлення) про існуючу заборгованість. З вказаних підстав вона не визнає розмірів заборгованості нарахованих стягувачем, оскільки позбавлена будь-якої інформації зі сторони стягувача щодо заявлених зобов`язань. Суми, що підлягають стягненню, є надмірно великими та необґрунтованими, при цьому приватний нотаріус не є фахівцем у галузі економіки та фінансів, щоб бездоганно перевірити та визначити суми, які підлягають стягненню. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 87 Закону України Про нотаріат ) . П. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999року № 1172 передбачає, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 року у справі № 315/353/17, розглядаючи аналогічний спір про стягнення заборгованості за кредитним договором зазначив про те, що, задовольняючи частково позов, апеляційний суд взяв до уваги наданий банком розрахунок заборгованості, при цьому не звернув увагу на те, що відповідач заперечувала проти заявленого банком розміру заборгованості, а банк не надав доказів на підтвердження правильності такого розрахунку. Сам по собі розрахунок заборгованості, здійснений банком, за умови невизнання її розміру відповідачем, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором. У такому разі банк повинен надати суду належні докази на підтвердження розрахованої ним кредитної заборгованості. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність . Розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов договору кредиту, у зв`язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є відповідна заява на переказ готівки (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-20цс12) . Виходячи зі змісту ст. 22 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні , документами, які можуть підтверджувати факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів: 6) платіжне доручення; 7) платіжна вимога-доручення; 8) розрахунковий чек; 9) платіжна вимога; 10) меморіальний ордер. Згідно п. 17.1. ст. 17 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного Банку України. Постановою Національного Банку України № 22 від 21.01.2004 року встановлені вимоги до оформлення вищезазначених розрахункових документів. Стягувач не додав належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування коштів та згідно якому можна було б встановити суму, яку надав/перерахував згідно договору. Отже, жодного із вказаних документів, які можуть підтверджувати факт проведення розрахункових операцій (видачу кредитних коштів, погашення кревних зобов`язань) не надав. Стягувач своєчасно та належним чином не інформував позивачку про порядок погашення заборгованості за кредитним договором, тому позивачка вважає, що відсутня її вина щодо встановлених приватним нотаріусом сум заборгованості. Викладені обставини свідчать про наявний спір між сторонами щодо розміру заборгованості. Отже, виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням, оскільки не дотримано принципу безспірності. Виконавчим написом пропонується стягнути з позивачки, зокрема, грошові кошти в сумі 28079,60 грн. . Проте, не було додано відповідних розрахунків по кожній сумі стягнення. Не звернуто уваги на те, що з моменту закінчення дії кредитного договору пройшов 3 річний термін, що унеможливлює взагалі звернення до суду, з причини пропуску строків звернення. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України) . Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України) . Згідно ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. П. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30.03.2012 року передбачено що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивачки через прострочення виконання зобов`язання) . Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14 вказав, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Відповідно до ст. 22, 623 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) ; 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) . Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Більш того, стягувачем не надано арифметичного розрахунку з посиланням на норми договору щодо стягнення суми боргу та його структури. Щодо територіальної юрисдикції (підсудності) . Позивачкою сплачено відповідний судовий збір, квитанція додається. З метою встановлення істини у справі та недопущення порушення права власності позивачки та керуючись ст. 150 ЦПК України, вона просила в рамках розгляду цивільної справи про визнання виконавчого напису № 9274 від 29.01.2020 року таким, що не підлягає виконанню, винести ухвалу про зупинення проведення будь-яких виконавчих дій у виконавчому провадженні № 64691407, копію якої вручити наручно.

Розглянув заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у порядку ст. 150 ЦПК України, перевіривши та дослідивши додані до заяви копії документів, прихожу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду) .

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) , поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності.

Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зазначені вимоги застосовуються й до заяв про забезпечення позову.

Так, ч. 6 ст. 151 ЦПК України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно ст. 4 Закону України Про судовий збір за подачу до суду заяви про забезпечення позову справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Всупереч вказаним вимогам закону позивачкою до заяви про забезпечення позову не було додано документу, що підтверджує сплату нею судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Беручи до уваги викладене суд позбавлений можливості вирішити питання про забезпечення позову, але з метою недопущення порушення прав позивачки суд вважає за необхідне залишити без руху заяву про забезпечення позову, надавши строк для усунення недоліків.

Відповідна ухвала не перешкоджає заявнику після усунення вказаних у ній недоліків звернутися до суду із нею повторно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 185, 258 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову у порядку ст. 150 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія управління активами , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Гуревічов Олег Миколайович, Ковпаківський ДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, залишити без руху.

Встановити позивачці строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Копію ухвали направити позивачці.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву про забезпечення позову буде визнано неподаною та повернуто позивачці зі всіма доданими документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: І.Г. Бичков