Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2022 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Репушевської О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Добровольської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Криве Озеро, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу №479/868/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" про розірвання договору оренди землі,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Гусаров А.О., за ордером серія ВН №1065268

від 05 жовтня 2021 року,

відповідач ТОВ "Агрофірма Корнацьких" в особі директора

Вітвіцького Б.О.,

в с т а н о в и в :

Позивач в особі представника - адвоката Гусарова А.О. звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору оренди землі, обґрунтувавши вимоги тим, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, площею 2.9215 га, кадастровий номер: :02:000:0181, що розташована на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказану земельну ділянку отримала у спадщину після своєї матері, яка 01 січня 2006 року в особі представника ОСОБА_2 , уклала із ТОВ "Агрофірма Корнацьких" договір оренди землі №1/СК, строком на 50 років. Посилаючись на те, що відповідач систематично не сплачує ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою, позивач просила розірвати договір оренди земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився,про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. 16 листопада 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позовні вимоги, заявлені позивачем, не визнав посилаючись на те, що земельна ділянка, площею 2.9215 га, кадастровий номер: :02:000:0181, що розташована на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, перебуває у користуванні ТОВ "Агрофірма Корнацьких", відповідно до договору оренди №1/ск від 01 січня 2006 року. Позивач у лютому 2018 року зверталася до суду з вимогами до ТОВ "Агрофірма Корнацьких"про стягнення заборгованоісті з орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки. Рішенням Кривоозерського районного суду від 18 грудня 2018 року, розірвання договору оренди було відмовлено, додатковим рішенням відмовлено також у позовних вимогах щодо стягнення інфлянційних втрат, трьох відсотків річних також відмовлено. Вподальшому постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року рішення Кривоозерського районного суду від 18 грудня, додаткове рішення цього суду від 23 жовтня 2020 року змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду "Про судове рішення у цивільній справі". В іншій частині рішення суду залишено без змін. 04 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, проте їй було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Відповідачем зазначено, що до лютого 2018 року орендна плата ОСОБА_1 сплачувалась відповідно до умов договору оренди землі. З 2018 року ОСОБА_1 умисно не отримує орендну плату, що в свою чергу стало причиною ухвалення 20 травня 2021 року Кривоозерським районним судом рішення про стягнення з ТОВ "Агрофірма Корнацьких" заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою за 2018-2020 роки, в розмірі 1714.59 грн, та пені - 1335.67 грн.. Відповідач вказує, що на даний час систематичність несплати орендної плати викликана зловживання правами орендодавця ОСОБА_1 , яка ухиляється від отримання орендної плати.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з викладених у ньому підстав та здійснювати розгляд справи без їхньої участі.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, положеннями ст.76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів.

Положеннями ст.81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно до положень ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно положень ст.13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями ч.1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

За положеннями ч.2 ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства України, Законом України "Про оренду землі".

Відповідно до положень ст.19 Закону України "Про оренду землі" строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

За положеннями ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст.24,25 цього Закону, та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до положень п."д" ч.1 ст.141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Однак, відповідно до ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, площею 2.9215 га, кадастровий номер: :02:000:0181, що розташована на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває в оренді у ТОВ "Агрофірма Корнацьких" на підставі договору оренди землі №1/СК, укладеного матір`ю позивача, на строком на 50 років. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 571,53 грн..

У позивача відсутній оригінальний примірник вищевказаного договору, дані обставини встановлені під час розгляду Кривоозерським районним судом Миколаївської області справи №479/123/18 між тими самими сторонами(а.с.11-17).

Відповідно до рішення Кривоозерського районного суду від 20 травня 2021 року в цивільній справі №479/736/20 з ТОВ "Агрофірма Корнацьких на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по виплаті орендної плати за користування земельною ділянкою за 2018-2020 роки (а.с.6-8).

В ході судового розгляду судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 особисто, чи її представник не з`являлися до ТОВ "Агрофірма Корнацьких" для отримання орендної плати, не повідомляли розрахунковий банківський рахунок для зарахування належних ОСОБА_1 коштів. Позивачем не доведено, що відповідачем у строк 2018-2020 роках чинились будь-які перешкоди для отримання орендодавцем в ТОВ "Агрофірма Корнацьких" орендної плати. При цьому встановлено, що неотримання орендних платежів позивачем викликано саме внаслідок поведінки ОСОБА_1 і не пов`язане з неправомірними діями відповідача.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.265, 268, 273 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Корнацьких" про розірвання договору оренди землі- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею - 28 січня 2022 року.

Суддя :