КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 754/1748/20 Головуючий у суді першої інстанції - Лісовська О.В.
Номер провадження № 22-ц/824/6960/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь ОСОБА_2 з 450 грн до 2 500 грн щомісячно, починаючи з 07 лютого 2020 року з подальшою індексацією до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 4421,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач із відповідачем перебували у шлюбі з 2005 року по 2012 рік включно й від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказано, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2013 року на користь позивачки з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з 11 червня 2013 року і до повноліття дитини. На виконання судового рішення був виданий виконавчий лист і відкрито виконавче провадження.

Позивачка просить суд збільшити розмір аліментів, що стягнуті з відповідача, з 450 грн щомісячно до 2 500 грн щомісячно, оскільки вона не має можливості самостійно утримувати дитину, розмір аліментів незначний, дитина росте і потребує матеріальних затрат. Крім того, позивачка просить стягнути додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 4421,45 грн, що складаються з витрат на лікування дитини.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Збільшено розмір аліментів, встановлених рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2013 року, а саме встановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 4421,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахуванням обставин справи.

Так, апелянт зазначає, що не має постійного заробітку й перебуває на обліку в службі зайнятості. Вказано, що його заробітки є неофіційними та невисокими, а у зв`язку із карантинними заходами взагалі втратив можливість стабільного заробітку.

Апелянт зазначає, що погоджується із необхідністю збільшення розміру аліментів, але при цьому просить врахувати рівність батьків щодо обов`язків по утриманню дітей та відсутність у позивачки інших дітей, тоді як в нього на утриманні перебувають ще дві дитини та дружина, яка наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Доводами апеляційної скарги є також те, що ОСОБА_1 не має ніякого майна, з якого б він міг отримувати дохід для сплати аліментів. З урахуванням всіх обставин справи, апелянт вважає, що достатнім було б встановити аліменти на рівні 1 417 грн - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини до 18 років (ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України»). Інші 50 відсотків зобов`язана забезпечити позивачка.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, то апелянт зазначає, що він та його сім`я надавали кошти на всі ці витрати, які наводяться позивачкою у позовній заяві, проте оскільки вони допомагали добровільно, то ніхто не вимагав розписок від ОСОБА_2 . Апелянт також акцентує увагу, що в суді першої інстанції було допитано свідків ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), які підтвердили факт того, що позивачці по справі надавались кошти на лікування дитини.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково: збільшити розмір аліментів та присудити до стягнення на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1 417 грн щомісячно, а в іншій частині позовних вимог просить відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 мотивував своє рішення тим, що враховуючи вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму, який встановлений на даний час, матеріальне становище сторін по справі, враховуючи інші обставини справи, суд приходить до висновку, що розмір аліментів повинен бути встановлений у розмірі 2 500 грн на дитину щомісячно. Саме такий розмір аліментів суд вважає таким, що може забезпечити достатній життєвий рівень для неповнолітньої дитини.

Судом першої інстанції також було зазначено, що при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню на утримання дитини, суд повинен перш за все враховувати інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, при цьому враховувати розмір доходу відповідача, але не надавати цьому пріоритет, оскільки розмір заробітної плати є мінливим. При цьому у разі зміни доходу відповідача позивачка вимушена буде знову звертатися до суду для вирішення питання про збільшення розміру аліментів, втрачаючи при цьому час, що позначиться на рівні життя неповнолітньої дитини.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції зазначив, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 , оскільки вони є підставними та обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами.

Також судом було зазначено, що під час розгляду справи був встановлений факт надання допомоги відповідачем позивачці на проведення операції, але при цьому було зазначено, що до додаткових витрат позивачкою було включено лише витрати на підготовку до операції та інші необхідні медичні витрати, а не витрати на операцію. Враховуючи викладене, суд першої інстанції не прийняв до уваги заперечення сторони відповідача, як підставу для відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 року по 2012 рік включно, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 вересня 2012 року про розірвання шлюбу (а.с.7).

У період перебування у шлюбі у сторін по справі народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20 липня 2006 року (а.с.6).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2013 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 450 грн щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11 червня 2013 року (а.с.8).

На виконання судового рішення позивачці був виданий виконавчий лист, у зв`язку з чим державним виконавцем було відкрито виконавче провадження (а.с.9).

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 08 лютого 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 08 лютого 2013 року (а.с.72).

Від вказаного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 мають двох дітей : ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.70-71).

Відповідно до наданої довідки Розрахункового департаменту ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» від 01 жовтня 2021 року №42/21 вбачається, що ОСОБА_8 працює в Розрахунковому департаменті ПрАТ «АК Київводоканал» на посаді заступника начальника договірного відділу з 22 вересня 2003 року по теперішній час. З 25 березня 2019 року по 03 січня 2022 року ОСОБА_8 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. На період відпустки по догляду за дитиною місце роботи за ОСОБА_8 зберігається (а.с.75).

Крім того, апелянтом також було надано довідку Розрахункового департаменту ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» від 11 лютого 2022 року №08/22, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_8 з 04 січня 2022 року по 03 липня 2022 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною віком до 6-ти років (а.с.179).

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи зазначене, а також той факт, що нові докази, які додані до апеляційної скарги, а саме довідка розрахункового департаменту ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» від 11 лютого 2022 року №08/22, були отримані апелянтом вже після ухвалення оскаржуваного рішення, то апеляційний суд вважає за можливе долучити вказаний документ до матеріалів справи, оскільки він має доказове значення для правильного вирішення спору по суті. .

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в державній службі зайнятості (а.с.76-79).

Щодо заявлених позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то апеляційний суд керується наступним.

Факт проживання спільної дитини з матір`ю відповідачем не заперечується та не було спростовано в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому суд має виходити з матеріального становища обох сторін.

Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.

Апеляційний суд враховує, що у справах за позовом стягувача аліментів про збільшення розміру аліментів стягувач має надати докази не лише про те, які доходи платник аліментів має на час розгляду питання про збільшення аліментів, а і які він мав доходи, на час ухвалення рішення про стягнення аліментів для порівняльного аналізу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_1 не має офіційного заробітку, а перебуває на обліку в державній службі зайнятості. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо доходів відповідача позивачем до суду надано не було, як і не було надано доказів того, що відповідач по справі має у власності майно, з якого може отримувати прибуток для сплати підвищеного розміру аліментів.

Однак, враховуючи інтереси дитини, а також той факт, що розмір аліментів, який було присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2013 року у розмірі 450 грн, що є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку їх спільної дитини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку проте, що існують правові підстави для збільшення розміру аліментів на утримання дитини.

Апеляційний суд при перевірці рішення суду першої інстанції щодо вирішення питання про збільшення розміру аліментів враховує, що на утриманні відповідача перебувають також ще двоє дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також дружина ОСОБА_8 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Таким чином, враховуючи положення статті 182 СК України, де передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то мінімальний гарантований розмір аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача становить 1309 грн.

Однак, враховуючи, що зі змісту поданої апеляційної скарги вбачається, що апелянт згоден на сплату аліментів у розмірі 1 417 грн, то суд апеляційної інстанції вважає, що до стягнення підлягає вказаний розмір аліментів.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем по справі не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 має змогу сплачувати аліменти у розмірі 2 500 грн щомісячно.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, то апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до положень статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі».

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Так, позивачем по справі було надано документи щодо понесених додаткових витрат на утримання доньки, а саме: медичні довідки про хворобу дитини, виписки із медичної картки, перелік лікарських препаратів, що прописані лікарем та чеки на оплату медичних консультацій та придбання ліків для дитини (а.с.13-26).

Разом з тим, дослідивши вказані документи, апеляційним судом встановлено, що позивач підтвердила понесені додаткові витрати на дитину у розмірі 8 357,53 грн й, відповідно, половина від вказаної суми, яку зобов`язаний сплачувати відповідач по справі становить 4 178,76 грн.

Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено на підставі показів свідків, зокрема, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що відповідач ОСОБА_1 надавав допомогу позивачці щодо додаткових витрат на дитину у розмірі 1500 грн.

Відповідач по справі до суду апеляційної інстанції не подавала свої заперечення щодо вказаних обставин справи, а тому апеляційний суд вважає, що остання погодилася із вказаним фактом, встановленим районним судом.

Таким чином, враховуючи грошові кошти, які були надані відповідачем позивачці як додаткові витрати на дитину у розмірі 1500 грн, то розмір грошової суми, яку відповідач має сплатити позивачці як додаткові витрати на дитину становить 2 678,76 грн (4 178,76-1500).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року змінити в частині розміру аліментів, які підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також змінити в частині розміру додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 , які підлягають до стягнення з ОСОБА_1 .

Збільшити розмір аліментів, встановлених рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 вересня 2013 року, а саме стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1417 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 лютого 2020 року до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2678,76 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв