ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/44/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 301030000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Дідух М.Є.

та сторін: позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Ленько Р.І., відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Кузьменко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/27745/19 за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2021 року, ухваленого суддею Грицай К.М., повний текст якого складений 20 жовтня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська міська рада про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом, який був уточнений під час розгляду, до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська міська рада про виділення у власність ОСОБА_1 , за рахунок її 1/3 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 приміщення кухні 3-1, площею 6,5 кв.м., житлової кімнати 3-2, площею 9,5 кв.м., житлової кімнати 3-3, площею 16,5 кв.м., вхідні сходи, 1/3 огорожі відповідно до варіанту №1 поділу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 згідно висновку експерта за результатами проведеної судової будівельної-технічної експертизи у цивільній справі №607/27745/19 від 17 грудня 2020 року №852/855/856/20-22; припинення її право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ; стягнення з відповідачів у її користь 61 615 (шістдесят одну тисячу шістсот п`ятнадцять) гривень компенсації зменшення її частки у праві власності (том 1, а.с. 3-5, 193-195).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що власниками житлового будинку АДРЕСА_1 були: бабуся позивача - ОСОБА_5 , та її сестри - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Кожній із зазначених осіб належало по 1/3 частині будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . Спадщину після її смерті прийняла лише позивач, про що одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину житлового будинку, загальною площею 113,4 кв.м. з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 . У подальшому на ім`я позивача Міським бюро технічної інвентаризації 11 листопада 2005 року була проведена державна реєстрація права власності на 1/3 частину будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 . Спадщину після її смерті, що складалась з 1/3 частини будинку, прийняв онук померлої - ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини будинку у порядку спадкування за заповітом, а також онук померлої - ОСОБА_4 , оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та на момент смерті проживав із спадкодавцем у спірному будинковолодінні. У даному будинку зареєстрований та проживає тривалий період. Однак, свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі не оформив.

Належну ОСОБА_6 1/3 частину будинку успадкував син померлої - ОСОБА_8 , про що одержав свідоцтво про право на спадщину від 17 квітня 2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер. Після його смерті спадщину, до якої входить 1/3 частина будинку, прийняв його син ОСОБА_2 , якому 11 листопада 2019 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину та 11 листопада 2019 року зареєстровано за ним право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як випливає із технічного паспорту на садибний житловий будинок по АДРЕСА_1 від 01 лютого 2005 року та копії довідки ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" від 24 березня 2015 року, висновку за результатами проведеної судової будівельної-технічної експертизи від 03 квітня 2017 року №87/17-22, станом на день проведення обстеження експертом, за вказаною адресою розташовані житловий будинок "А" площею 113,4 кв.м., частина прибудови "а", сходи, сходи, гараж "Д", сарай "Г", підвал "пд.", огорожа "1".

На даний час між позивачем та відповідачами склався фактичний порядок користування житловим будинком, відповідно до якого кожна із частин має окремий вхід та окремі комунікації, та згідно з яким у користуванні ОСОБА_1 перебуває кухня 3-1, площею 6,5 кв.м., житлова кімната 3-2, площею 9-5 кв.м., житлова кімната 3-3, площею 16,5 кв.м., ОСОБА_2 використовує коридор 2-1, площею 3,2 кв.м., паливну 2-2, площею 5 кв.м., кухню 2-3, площею 8 кв.м., житлову кімнату 2-4, площею 10,6 кв.м., житлову кімнату 2-5, площею 17,3 кв.м., гараж Д, сарай Г, підвал, а ОСОБА_4 використовує кухню 1-1, площею 7,6 кв.м., житлову кімнату 1-2, площею 12,5 кв.м., житлову кімнату 1-3, площею 16,7 кв.м.

Оскільки між позивачем та відповідачами не досягнуто домовленості про виділ частки житлового будинку в натурі, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська міська рада про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності - задоволено.

Виділено у власність ОСОБА_1 за рахунок належної їй на праві спільної часткової власності 1/3 частки у житловому будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , а саме: приміщення кухні 3-1, площею 6,5 кв.м., житлової кімнати №3-2, площею 9-5 кв.м., житлової кімнати 3-3, площею 16,5 кв.м., вхідні сходи, 1/3 огорожі, вартістю 139 519 гривень, згідно варіанту №1 поділу житлового будинку з надвірним будівлями та спорудами висновку судової будівельної-технічної експертизи №852/855/856/20-22 від 17 грудня 2020 року.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 з кожного по 15 403 (п`ятнадцять тисяч чотириста три) гривні 75 копійок компенсації зменшення її частки.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 30 807 (тридцять тисяч вісімсот сім) гривень 50 копійок компенсації зменшення її частки.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 з кожного по 792 (сімсот дев`яносто дві) гривні 80 копійок сплаченого судового збору (том 1, а.с. 244-249).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2021 року по справі №607/27745/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що воно є незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом не враховано вимоги ЦПК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України (том 2, а.с. 1-7).

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що судом не враховано те, що ОСОБА_1 заявлена позовна вимога про виділення їй частки у будинковолодінні, не вказавши про варіант входу (виїзду) з проїзної частини вулиці Тісної до входу у виділену йому чистину будинку, оскільки на територію будинковолодіння із вулиці Тісної можливо зайти через дві хвіртки - з боку частини ОСОБА_1 , та з боку частини будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В свою чергу, ОСОБА_2 можливий прохід тільки через їх хвіртку, що спричинить вірогідно в подальшому спір. Крім того, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про виділ в натурі частки із нерухомого майна, до складу якого входять самочинно збудовані об`єкти. Відмітки про самочинне будівництво: під літерою "Е" - сарай, "В" - гараж. Тому, позивач самочинно, без погодження з іншими співвласниками, без будь-яких дозволів, передбачених законодавством, проектів, тощо, спорудила капітальну прибудову, внаслідок чого виникли дані нові приміщення. Таким чином, внаслідок самочинного будівництва (добудови) спірний будинок втратив тотожність з тим, який всі співвласники отримали у власність згідно свідоцтва про право на спадщину. Крім того, судом першої інстанції не встановлено та не досліджено відсутність незалежного підведення до комунікацій, що є перешкодою до поділу (виділу) житлового будинку, про що не вказано і у висновку експерта №852/855/856/20-22 від 17 грудня 2020 року. Вказує на те, що відповідачам не надано можливість поставити свої питання експерту, при проведенні будівельної-технічної експертизи, зокрема, щодо можливості в подальшому виділу кожному з співвласників будинковолодіння, який би відповідав державним будівельним нормам. Жодних правових підстав щодо виплати ОСОБА_1 компенсації не існує, так як на момент спадкування у неї у користуванні було інше нерухоме майно, зокрема, окремий будинок літера "В", площею 28,1 кв.м., який вона в подальшому демонтувала, тим самим штучно зменшивши площу належного їй майна.

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська міська рада своїм правом на відзив апеляційної скарги ОСОБА_2 не скористалися.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити, а також стягнути з неї на його користь понесені ним та документально підтверджені судові витрати, посилаючись на те, що воно є незаконним, підлягаючим до скасування з підстав, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права (том 2, а.с. 14-21).

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначив, що на присадибну ділянку будинковолодіння із вулиці Тісної можливо зайти через дві хвіртки - з боку частини ОСОБА_1 , та з боку частини будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , частина ОСОБА_2 , розташована посередині будинку. При виділі частки позивачки, вона може заборонити прохід ОСОБА_2 до його входу та належних йому господарських будівель і він, можливо буде проходити через їх хвіртку, чим буде погіршене становище відповідачів. Даної обставини у своїй позовній заяві ОСОБА_1 не вказала, судом не було досліджено і в кінцевому результаті призведе до неповного рішення суду, не вирішення справи по суті та подальшого спору між сторонами. Крім того, до спірного будинку проведене загальне водопостачання, у випадку виділу частки позивачки та обрізки з її сторони водяної труби, буде значно погіршене становище інших учасників справи, що полягатиме у необхідності проведення окремого водогону до кожного із співвласників. Також те, що право власності на спірне будинковолодіння, належить по 1/3 частині лише двом співвласникам - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Інша 1/3 частина належить: ОСОБА_3 (1/6) та ОСОБА_9 (1/6). Тобто, фактично існує дві частини по 1/3 та дві по 1/6 частинах. Більше того, при виділі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 окремого приміщення, ці приміщення не будуть відповідати нормам ДБН, оскільки цих площ не буде достатньо для влаштування двох ізольованих однокімнатних квартир і що є технічно неможливим. Такий висновок у судовому засіданні підтвердив експерт ОСОБА_10 . Крім цього, позивачем самочинно побудовані сарай та гараж, розташовані біля її частини будинку, які були знесені. На даний час на місці цих знесених приміщень позивачкою споруджений фундамент під будівництво, що також входить у її частку у спільному майні. Однак, судом вказано, що самочинно побудовані сарай та гараж поділу не підлягає. Щодо стягнення компенсації в користь ОСОБА_1 , то як вказано у висновку експерта, відступ його з братом 1/3 частки від ідеальної долі становить 263/1000 меншої від належної частки на 42 325 гривень, а відступ 1/3 частки ОСОБА_2 від ідеальної долі становить 389/1000, що на 506/1000 більше за належну долю на 103 940 гривень. За таких умов, присудження стягнення в користь позивача, при врахуванні 1/3 його з братом разом частки меншої від ідеальної долі і 1/3 частки ОСОБА_2 , більшої від ідеальної долі - однакового розміру грошової компенсації є неправильним. Тобто, компенсація його з братом 1/3 частки має бути меншою від частки, присудженої з відповідача ОСОБА_2 , а суд нарахував однакові суми.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Ленько Руслана Івановича надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому просить апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та незаконними. Вказує, що безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано того факту, що позивачкою заявлена позовна вимога про виділення їй частки у будинковолодінні, без вирішення питання про вхід з вулиці Тісної до частини будинку, належної ОСОБА_2 , оскільки встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходиться спірний будинок чи її поділу не було предметом спору у даній справі. Також те, що є відсутність технічних умов на приєднання до водопостачання, спростовується висновком судової будівельної-технічної експертизи №852/855/856/20-22 від 17 грудня 2020 року, і даний висновок апелянтом чи іншими відповідачами не спростований жодним доказом. Апелянт вказує, що позивачкою здійснено самочинне будівництво двох споруд: сарай під літерою "Е" та гараж "В", проте, вказані самочинні споруди не були предметом спору, не зазначені у позовних вимогах, не брались до уваги при визначенні варіантів поділу будинку та не вказані у рішенні суду. Щодо розміру грошової компенсації, то дані доводи апеляційної скарги не відповідають предмету спору, яким є виділ частки майна у натурі, а не його поділ, оскільки при виділі у натурі частки майна одного співвласника, право спільної часткової власності інших співвласників на майно залишається, а порядок користування майном цими співвласниками не впливає на розміри їхніх ідеальних часток у праві власності.

ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська міська рада своїм правом на відзив апеляційної скарги ОСОБА_3 не скористалися.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат Кузьменко І.О. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладеній в ній.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Ленько Р.І. апеляційних скарг не визнали, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська міська рада в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, а також, від ОСОБА_4 та ТМР надійшли клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Береш О.М. 12 жовтня 2005 року, спадкова справа №957 за 2004 рік, зареєстровано в реєстрі за №2-4124 (том 1, а.с. 6).

ОСОБА_2 є власником 1/3 частини житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. 11 листопада 2019 року, серія та номер: 3-1435, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №188570694 від 13 листопада 2019 року (том 1, а.с. 7).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №248781122 від 18 березня 2021 року, ОСОБА_3 належить 1/6 частини житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 707, виданого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Дзюбановською О.І. 18 серпня 2020 року (том 1, а.с. 162).

Судом встановлено, що після смерті своєї бабусі ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 прийняв спадщину, а саме: 1/6 частину будинковолодіння, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном та на момент смерті проживав та був зареєстрований із спадкодавцем у спірному житловому будинку. Однак, свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі не отримав, заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, що підтверджується Спадковою справою №25/2020, індекс справи: 02-14 (том 1, а.с. 172-190).

Як вбачається із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , від 01 лютого 2005 року, копії довідки ТзОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" №281 від 24 березня 2015 року, висновку експерта за результатами проведеної судової будівельної-технічної експертизи від 03 квітня 2017 року №87/17-22, станом на день проведення обстеження експертом, розташовані житловий будинок "А", площею 113,4 кв.м., частина прибудови "а", сходи, сходи, гараж "Д", сарай "Г", підвал "пд.", огорожа "1". Крім того, на земельній ділянці розміщені самовільно збудовані сарай "Е" та гараж "В" (том 1, а.с. 8-34).

Сторони визнали, що на даний час склався фактичний порядок користування житловим будинком, відповідно до якого кожна із частин має окремий вхід та окремі комунікації (водопостачання, водовідведення, електрика, газ) та відповідно до якого ОСОБА_1 використовує кухню 3-1, площею 6,5 кв.м., житлову кімнату №3-2, площею 9-5 кв.м., житлову кімнату 3-3, площею 16,5 кв.м., ОСОБА_2 використовує коридор 2-1, площею 3,2 кв.м., паливну 2-2, площею 5 кв.м., кухню 2-3, площею 8 кв.м., житлову кімнату 2-4, площею 10,6 кв.м., житлову кімнату 2-5, площею 17,3 кв.м., гараж Д, сарай Г, підвал, а ОСОБА_4 , ОСОБА_3 використовують кухню 1-1, площею 7,6 кв.м., житлову кімнату 1-2, площею 12,5 кв.м., житлову кімнату 1-3, площею 16,7 кв.м.

Згідно Висновку експерта за результатами проведеної будівельної-технічної експертизи №852/855/856/20-22 від 17 грудня 2020 року, по першому варіанту поділу житлового будинку по АДРЕСА_1 , між співвласниками, відповідно до часток сторін у співвідношенні 1/3 до 1/3 до 1/3:

- для першого співвласника частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , становить 324/1000 долей по площі і 263/1000 долей по вартості, що на 42 325 гривень менше від ідеальної частки;

- для другого співвласника частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , становить 389/1000 долей по площі і 506/1000 долей по вартості, що на 103 940 гривень більше від ідеальної частки;

- для третього співвласника частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , становить 287/1000 долей по площі і 231/1000 долей по вартості, що на 61 615 гривень менше від ідеальної частки;

Вартість 1/3 частини домоволодіння першого співвласника становить: 158 809,00 гривень. Вартість 1/3 частини домоволодіння другого співвласника становить: 305 074,00 гривень. Вартість 1/3 частини домоволодіння третього співвласника становить: 139 519,00 гривень.

При даному варіанті поділу враховано фактичне користування приміщеннями житлового будинку та надвірними будівлями і співвласникам немає потреби проводити будівельні роботи по переплануванню та переобладнанню житлового будинку.

По другому варіанту поділу житлового будинку по АДРЕСА_1 , між співвласниками, відповідно до часток сторін у співвідношенні 1/3 до 1/3 до 1/3 з врахуванням виділення ОСОБА_1 приміщення "2-2":

- для першого співвласника частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , становить 324/1000 долей по площі і 263/1000 долей по вартості, що на 42 325 гривень менше від ідеальної частки;

- для другого співвласника частка житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , становить 345/1000 долей по площі і 470/1000 долей по вартості, що на 82 557 гривень більше від ідеальної частки;

- для третього співвласника частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , становить 331/1000 долей по площі і 267/1000 долей по вартості, що на 40 232 гривень менше від ідеальної частки.

Вартість 1/3 частини домоволодіння першого співвласника становить: 158 809,00 гривень. Вартість 1/3 частини домоволодіння другого співвласника становить: 283 691,00 гривень. Вартість 1/3 частини домоволодіння третього співвласника становить: 160 902,00 гривень.

Даний варіант поділу передбачає виконання наступних ремонтно-будівельних робіт по переобладнанню житлового будинку з влаштуванням окремих входів:

- між приміщеннями 2-2 та 2-3 влаштувати дверний проріз та встановити дверний блок;

- в приміщенні 2-2 демонтувати газовий котел та водонагрівач та унітаз;

- між приміщеннями 2-1 та 2-2 демонтувати дверний блок, а проріз замурувати;

- сантехнічне обладнання з приміщення 2-2 влаштувати в приміщенні 2-1, 2-3, 2-4 з усіма необхідними інженерними комунікаціями (том 1, а.с. 112-133).

Експерт ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримав наданий висновок за результатами проведеної будівельної-технічної експертизи №852/855/856/20-22 від 17 грудня 2020 року. Також пояснив, що до складу нерухомого майна, яке підлягало поділу, не входять об`єкти самочинного будівництва, на вирішення експерта були поставлені питання щодо виділу реальної частки позивача із спільного майна, питань щодо реального поділу спірного житлового будинку між усіма співвласниками не ставились на вирішення експерта, тому такого висновку не було надано. Також не було поставлено експерту питань щодо поділу земельної ділянки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу належить на праві власності 1/3 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , між співвласниками склався порядок користування вказаним житловим будинком, однак не досягнуто згоди щодо виділу частки позивача із спільної часткової власності, суд вважає за можливе виділити ОСОБА_1 за рахунок належної їй на праві спільної часткової власності 1/3 частки у житловому будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , а саме: приміщення кухні 3-1, площею 6,5 кв.м., житлової кімнати 3-2, площею 9-5 кв.м., житлової кімнати 3-3, площею 16,5 кв.м., вхідні сходи, 1/3 огорожі, вартістю 139 519 гривень, згідно варіанту №1 поділу житлового будинку з надвірним будівлями та спорудами висновку судової будівельної-технічної експертизи №852/855/856/20-22 від 17.12.2020. Саме такий варіант виділу, який запропонований у висновку за результатами проведеної судової будівельної-технічної експертизи найбільше відповідає інтересам співвласників та належним їм ідеальним часткам по 1/3 частки будинковолодіння. Крім того, при даному варіанті співвласникам немає потреби проводити будівельні роботи по переплануванню та переобладнанню житлового будинку. При цьому частка позивача становить 287/1000 долей по площі і 231/1000 долей по вартості, що на 61 615,00 гривень менше від ідеальної частки, тому слід стягнути компенсацію в загальному розмірі 61615,00 гривень, зокрема, з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 15 403 гривень 75 копійок, що відповідає розмірам належних їм часток у спільному нерухомому майні - по 1/6 та з ОСОБА_2 - 30 807 гривень 50 копійок, що відповідає розміру належної йому частки у спільному нерухомому майні, а саме - 1/3. Твердження представника відповідача ОСОБА_11 про те, що позивач не надала відповідні висновки у разі необхідності перепланування чи переобладнання будинку при поділі нерухомого майна в натурі, спростовані висновком експерта №852/855/856/20-22 від 17.12.2020, у якому згідно варіанту №1 поділу спірного житлового будинку з надвірним будівлями та спорудами немає потреби проводити будівельні роботи по переплануванню та переобладнанню житлового будинку. Заперечення відповідачів щодо тих обставин, що на земельній ділянці розташовані самочинно збудовані будівлі, суд не взяв до уваги, оскільки згідно висновку судової будівельної-технічної експертизи №852/855/856/20-22 від 17.12.2020 експертом вирішене питання щодо виділу частки житлового будинку та надвірних будівель, які зазначені у правовстановлюючих документах.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, виходячи з такого.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. При цьому ураховується технічна можливість переобладнання будинку в відокремлені частини із самостійним виходом (ізольовані квартири), які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Таким чином, виділ може мати місце виключно при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Близького за змістом висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №344/8200/14-ц (провадження №14-302цс19).

Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності 1/3 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , між співвласниками склався порядок користування вказаним житловим будинком, однак не досягнуто згоди щодо виділу частки позивача із спільної часткової власності, хоча є технічна можливість виділу частки позивача відповідно до часток співвласників згідно висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи №852/855/856/20-22 від 17 грудня 2020 року. Обравши варіант виділу № 1, суд виходив з того, що саме такий варіант виділу найбільше відповідає інтересам співвласників та належним їм ідеальним часткам по 1/3 частки будинковолодіння. Крім того, при даному варіанті співвласникам немає потреби проводити будівельні роботи по переплануванню та переобладнанню житлового будинку, про що зазначив у висновку експерт, зокрема і щодо комунікацій, а саме водопостачання, водовідведення, опалення, газу, електрику з огляду на те, що кожен співвласник має відокремлені комунікації, лічильники і відповідно укладені договори з постачальними організаціями, про що підтвердили в судовому засіданні відповідачі.

Тому не заслуговують на увагу доводи заявників про те, що позивач не надала відповідні висновки у разі необхідності перепланування чи переобладнання будинку при поділі нерухомого майна в натурі, оскільки такого перепланування чи переобладнання відносно комунікацій робити не слід згідно визначеного судом варіанту виділу частки позивача.

Крім того, жодних належних та допустимих доказів про те, що вказаний варіант виділу погіршує технічний стан жилого будинку суду надано не було.

Є безпідставними доводи апеляційних скарг, що судом першої інстанції зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про виділ в натурі частки із нерухомого майна, до складу якого входять самочинно збудовані об`єкти, оскільки згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №852/855/856/20-22 від 17.12.2020 експертом лише вирішене питання щодо виділу частки житлового будинку та надвірних будівель, які зазначені у правовстановлюючих документах, тобто самочинно збудовані будівлі у виділ частки житлового будинку та надвірних будівель не ввійшли.

Колегія суддів вважає безпідставними також доводи апеляційних скарг щодо неможливості здійснення виділу у зв`язку з тим, що земельна ділянка не оформлена належним чином та не вирішене питання щодо порядку користування земельною ділянкою, оскільки законом передбачене право на виділ частки із спільного нерухомого майна незалежно від наявності чи відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій знаходиться дане нерухоме майно. Позивачем не було заявлено вимог про поділ чи встановлення порядку користування земельною ділянкою і тому такі вимоги не були предметом спору.

Щодо доводів заявників відносно неправильності визначення судом грошової компенсації колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася, тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в результаті виділу ОСОБА_1 передається частина жилого будинку, яка є меншою від її частки, з інших співвласників в її користь слід стягнути компенсацію в загальному розмірі 61 615,00 гривень, зокрема, з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 15 403 гривень 75 копійок, що відповідає розмірам належних їм часток у спільному нерухомому майні - по 1/6 та з ОСОБА_2 - 30 807 гривень 50 копійок, що відповідає розміру належної йому частки у спільному нерухомому майні, а саме - 1/3.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2021 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 10 січня 2022 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2021 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2021 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 червня 2022 року.

Головуючий

Судді