Справа № 351/192/21
Провадження № 22-ц/4808/711/22
Головуючий у 1 інстанції КАЛИНОВСЬКИЙ М. .
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Максимів Ю.В.,

з участю боржника ОСОБА_1 та його

представника адвоката Візінського Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням Головного державного виконавця Снятинського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гаїна Богдана Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Калиновським М.М. 28 лютого 2022 року у м. Снятин Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року головний державний виконавець Снятинського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаїна Б.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Подання мотивовано тим, що боржник ухиляється від виконання виконавчого листа Снятинського районного суду Івано-Франківської області №351/192/21 від 09.08.2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 333 800,00 грн та 3 380,00 грн. Загальна сума боргу з урахуванням суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження становить 371 128,00 грн.

Виконавче провадження відкрито 16.08.2021 року на підставі виконавчого листа, виданого Снятинським районним судом Івано-Франківської області 09.08.2021 року, однак заборгованість боржником не сплачено, відомостей щодо її погашення ним не надано, що свідчить про невиконання рішення суду.

Державним виконавцем вчинено усі дії, передбачені законом, спрямовані на виконання рішення суду.

07.12.2021 року стягувач звернувся до відділу із заявою, в якій посилається на те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду та просив звернутися із поданням до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання ним зобов`язань.

Станом на 06.01.2022 року з боржника стягнуто 7 231,30 грн та перераховано стягувачу. Залишок заборгованості за виконавчим документом з врахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження становить 363 896,70 грн.

Наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Просив тимчасово обмежити у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання ним своїх зобов`язань згідно виконавчого провадження №66507586 з примусового виконання на загальну суму боргу з урахуванням суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, в розмірі 363 896,70 грн (а.с.160-162).

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2022 року, з урахуванням ухвал цього ж суду про виправлення описок від 12.04.2022 року та від 17.05.2022 року, подання Головного державного виконавця Снятинського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гаїна Богдана Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, який є боржником згідно виконавчого провадження №66507586 з примусового виконання на загальну суму боргу з урахуванням суми виконавчого збору 363 896,70 грн на строк до повного виконання зобов`язання (а.с.185, 192, 220).

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що державний виконавець мав усю необхідну інформацію про майновий стан та майно боржника, в тому числі ним було вчинено ряд відповідних виконавчих дій з примусового виконання рішення суду на користь стягувача. Нормами діючого законодавства передбачена можливість тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника лише у разі ухилення останнім від виконання зобов`язань. Відсутність майна чи достатньої суми грошових коштів не свідчить про вчинення свідомих дій боржником, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення. Наявність самого лише зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, якщо не доведений факт ухилення від виконання.

Вказує, що у даному випадку в матеріалах подання державного виконавця відсутні докази свідомого ухилення його ( ОСОБА_1 ) від виконання судового рішення від 09.04.2021 у справі №351/192/21. Навпаки, державним виконавцем здійснено ряд примусових заходів, згідно з якими частина коштів боржника перерахована як стягувачу за виконавчим документом, так і державному виконавцю у якості витрат виконавчого провадження, що може свідчити про часткове погашення боргу по виконавчому провадженню.

Також звертає увагу суду на те, що для відшкодування боргу він влаштувався на роботу та працює у фермерському господарстві «Терра-Покуття», займаючи посаду голови господарства. В порядку стягнення боргу з початку відкриття виконавчого провадження із його заробітної плати стягнуто 7 062,60 грн. Крім цього, самостійно сплатив 6 700,00 грн. Із долучених документів вбачається відсутність у нього будь-якого іншого майна та відсутність коштів на рахунках у банківських установах, що не може однозначно свідчити про вчинення ним умисних діянь, які спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Однак, обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, державний виконавець посилався на ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Задовольняючи подання, суд не врахував того, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх зобов`язань по сплаті боргу, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника. Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що він вчиняв дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити. Стягнути з головного державного виконавця Снятинського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаїна Богдана Васильовича витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.195-201).

Не погодившись із доводами апеляційної скарги, головним державним виконавцем Снятинського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаїною Б.В. подано відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що боржник знехтував усіма законними вимогами виконавця та не виконав жодної із них, що є порушенням норм ч.5 чт.19 Закону України «Про виконавче провадження», таким чином ухиляючись від виконання рішення суду в розумні терміни. Щодо боржника виконавцем вжито всі можливі заходи примусового стягнення, тому звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання ним зобов`язань за рішенням суду у повному обсязі є достатнім заходом для забезпечення реального виконання рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду залишити без змін. Справу розглянути без участі головного державного виконавця Снятинського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаїни Б.В. (а.с.229-231).

У судове засідання не з`явився Головний державний виконавець Снятинського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаїна Б.В., про причини неявки не повідомив, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення боржника ОСОБА_1 та його представника адвоката Візінського Р.В., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи подання, суд виходив з положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», з урахуванням наявності виконавчого листа суду, який набрав законної сили, відсутності необхідності вилучення у боржника паспортного документа, а також відсутності будь-яких доказів, які б свідчили про дії боржника, спрямовані на виконання рішення суду, виходив з того, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України необхідне для виконання рішення суду, з метою захисту прав стягувача.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд з таких підстав.

Постановою головного державного виконавця Снятинського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаїною Б.В. від 16.08.2021 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа Снятинського районного суду Івано-Франківської області №351/192/21 від 09.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 333 800,00 грн (а.с.171, 173).

Зазначену постанову отримано боржником ОСОБА_1 19.08.2021 року, про що свідчить його підпис у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.172).

16.08.2021 року головним державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про розшук майна боржника (а.с.176, 180).

02.09.2021 року головним державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та постанову про арешт всього рухомого майна боржника (а.с. 177, 179).

Згідно відповіді з Пенсійного фонду України від 16.08.2021 року, боржник ОСОБА_1 працює у фермерському господарстві «Терра-Покуття» (а.с.178).

За інформацією Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2021 року щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Volvo, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.181).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником не зареєстроване нерухоме майно (а.с.182).

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилався на те, що наведені обставини свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду, що є підставою тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Стаття 6 вказаного Закону визначає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Зокрема, за змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього за рішенням суду або Законом України "Про виконавче провадження".

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо наявності доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, апеляційний суд враховує наступне.

Аналіз ст. 441 ЦПК України свідчить про те, що "ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням" слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Оскільки подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Отже, особа стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З наведено слідує, що у контексті вищезазначених норм права, державний виконавець повинен був довести факт свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

При цьому, саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Подання державного виконавця не містить жодних посилань на конкретні факти навмисного чи іншого свідомого невиконання обов`язку боржника та доказів на підтвердження цих фактів.

Жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 отримав будь-який документ з ВДВС та ухиляється від явки до державного виконавця, від надання відомостей, які мають значення для примусового стягнення, або іншим чином ухиляється від виконання обов`язків, суду надано не було.

Крім того, жодних дій з примусового виконання постанови про стягнення грошової суми державним виконавцем на час звернення до суду зроблено не було. А наявні в матеріалах справи та вище перелічені докази, які надав державний виконавець суду першої інстанції в обґрунтування свого подання, не свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Згідно вимог, ст.12 ЦПК України , у системному зв`язку з п.18 ч.3ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на момент постановлення оскаржуваної ухвали) на державного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Невиконання боржником зобов`язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про умисне ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Проте, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на погашення заборгованості. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся й ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань.

Згідно відомостей, наданих державним виконавцем у поданні, відбулося часткове погашення стягнутих з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 7231,30 грн, що свідчить про виявлення державним виконавцем майна (грошових коштів) боржника, на які можливо накласти стягнення.

Більше того, як встановлено з матеріалів справи, боржником ОСОБА_1 частково погашається заборгованість, про що свідчать квитанції та довідка про здійснення відрахування та виплати від 18.04.2022, долучені апелянтом до апеляційної скарги (а.с.207-212).

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При чому, згідно з частиною 3 указаної статті, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не є законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні подання.

За наведених обставин, керуючись ст.ст.374,376,381- 384,389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2022 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Головного державного виконавця Снятинського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гаїна Богдана Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 11 серпня 2022 року.