П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року

м. Рівне

Справа № 568/1100/17

Провадження № 22-ц/4815/685/22

Головуючий у Радивилівському районному суді

Рівненської області: суддя Троцюк В.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 14 год. 03 хв. 12 січня 2022 у м. Радивилів

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 21 січня 2022 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач1 - ОСОБА_2 ;

відповідач2 - Радивилівська районна державна нотаріальна контора Рівненської області;

відповідач3 - Комунальне підприємство "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації" Рівненської області;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Бернацький Павло Васильович;

відповідача1 - адвокат Турянська Людмила Іванівна;

за участі: позивача і її предстанвика,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Радивилівської районної державної нотаріальної контори Рівненської області, Комунального підприємства "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації" Рівненської області про визнання свідоцтва про право на спадщину та спадкового договору частково недійсними, припинення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності в порядку спадкування на частину будинковолодіння та земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Радивилівської районної державної нотаріальної контори Рівненської області (далі - Радивилівська райдержнотконтора), Комунального підприємства "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації" Рівненської області (далі - КП "Радивилівське БТІ") про визнання свідоцтва про право на спадщину та спадкового договору частково недійсними, припинення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності в порядку спадкування на частину будинковолодіння та земельної ділянки. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся - ОСОБА_3 , яка проживала до дня смерті в АДРЕСА_1 . Нею було складено заповіт, відповідно до якого 1/3 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , з належними до нього господарськими будівлями заповіла позивачу (попереднє прізвище - " ОСОБА_4 "). Даний заповіт посвідчений державним нотаріусом Радивилівської райдержнотконтори. Після смерті ОСОБА_3 позивач у визначений законом строк звернулася до Радивилівської райдержнотконтори із заявою про прийняття спадщини. Тому, окрім належної 1/3 частки будинковолодіння за заповітом, їй належить частка у житловому будинку за правом представлення, оскільки її батько - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Частка спадкового майна, яка спадкується за законом після смерті ОСОБА_3 , становить 1/3 частини будинку, а тому за правом представлення позивачу належить 1/6 частина будинковолодіння. Право власності ОСОБА_3 на 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 підтверджується договором дарування №708 від 17 липня 1976 року, посвідченого Червоноармійською державною нотаріальною конторою. При зверненні до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв`язку з тим, що 03 жовтня 2007 року відповідачу1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 2/3 частини майна, що належало ОСОБА_3 . Згідно з довідкою Радивилівського районного бюро технічної інвентаризації будинковолодіння в АДРЕСА_1 , зареєстроване в цілій частці за ОСОБА_2 . Тому вона позбавлена можливості оформити належне їй право на спадщину після смерті ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_2 10 серпня 2010 року отримала державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0961 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Тому просила визнати свідоцтво про право на спадщину, яке видане 03 жовтня 2007 року Радивилівською райдержнотконторою ОСОБА_2 в частині належної позивачу частки - 1/3 частини будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та належної частки за правом представлення 1/6 частини житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями, що в цілому складає 1/2 частину будинку в АДРЕСА_1 , недійсним та припинити державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку з належними господарськими будівлями та земельної ділянки в АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_2 , а також визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння та право власності на 1/2 частину земельної ділянки в АДРЕСА_1 .

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , Радивилівської райдержнотконтори, КП "Радивилівське БТІ" про визнання свідоцтва про право на спадщину та спадкового договору частково недійсними, припинення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності в порядку спадкування на частину будинковолодіння та земельної ділянки.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, просила його скасувати, задовольнивши позов повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про прийняття нею 08 червня 2007 року спадщини після смерті спадкодавця - ОСОБА_3 . Вважає, що суд хибно не врахував положення Цивільного кодексу УРСР, статті 529, 535 якого передбачали спадкування неповнолітнім спадкоємцем наступної черги у разі смерті батьків до відкриття спадщини (право представлення) збереження за ним не менше 2/3 частки, яка належала б спадкоємцеві попередньої черги. Також відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК Україхни та ст. 120 ЗК України вона вправі спадкувати і земельну ділянку пропорційно до своєї частки у будинку.

Звертає увагу, що Радивилівською райдержнотконторою порушено правила ст. 1297 ЦК України щодо видачі на користь спадкоємця свідоцтва про право на спадщину. Нормами ст.ст. 1301 ЦК України передбачено повноваження оспорити свідоцтво про право на спадщину, якщо буде встановлено, що особа, якій його видано, не мала право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, посилається на ч. 5 ст. 1268, ст. 1299, п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України та правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 13 листопада 2019 року у справі №758/5329/15 і вважає, що є спадкоємцем 1/3 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Щодо недодержання судом норм процесуального права, то вказувала про залишення без вирішення ним клопотання про поновлення строку на звернення до суду із даним позовом, що свідчить про наявність процесуально-правового дефекту.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у спарві і зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Як убачається зі свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 , виданого 17 серпня 1988 року Червоноармійським райвідділом ЗАГС Ровенської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 .

В подальшому, 27 вересня 1995 року, розпорядженням голови Радивилівської районної державної адміністрації №28, складеним Відділом ЗАГС Радивилівського району Рівненської області, позивача було усиновлено ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . На цій підставі 19 лютого 1996 року Відділом реєстрації актів громадського стану м. Радивилів Рівненської області видано свідоцтво про народження НОМЕР_2 , де змінено її прізвище та по батькові і зазначено як " ОСОБА_8 ", ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В зв`язку із одруженням 10 травня 2013 року прізвище позивача змінено на " ОСОБА_9 ", про що того ж дня Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_3 .

17 листопада 1999 року ОСОБА_3 заповіла 1/3 житлового будинку по АДРЕСА_1 разом з приналежними господарськими будівлями на користь ОСОБА_8 . Даний заповіт того ж дня посвідчений державним нотаріусом Радивилівської райдержнотконтори і зареєстровано в реєстрі за №1113.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом (повторним) серії НОМЕР_4 , виданим 28 листопада 2017 року Радивилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

На день відкриття спадщини ОСОБА_3 спадкодавцю належало 2/3 частки у житловому будинку АДРЕСА_1 загальною площею 92, 1 м2, житловою - 72, 9 м2 (А-1) разом із а-1 - веранда, Б-1 - сарай, ПГ/Б - погріб з шийкою, К - колонка питна, У - убиральня, №1 - огорожа, №2 - ворота.

Інша частина будинку з господарськими будівлями і спорудами - 1/3 частка належала ОСОБА_2

07 лютого 2007 року ОСОБА_2 , а 08 червня 2007 року і позивач звернулися в Радивилівську райдержнотконтору із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину у складі житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами.

03 жовтня 2007 року державним нотаріусом Радивилівської райдержнотконтори видано на користь ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №3170, на 2/3 частки від частки майна, що належало ОСОБА_3 . При цьому нотаріусом зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку від спадкового майна після смерті ОСОБА_3 не видавалося.

За довідкою КП "Радиивлівське БТІ" від 01 листопада 2007 року №1023/02-14 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер довідки: 105418029; дата формування: 28.11.2017) 03 жовтня 2007 року будиковолодіння, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 92, 1 м2, житловою - 72, 9 м2 (А-1) разом із а-1 - веранда, Б-1 - сарай, ПГ/Б - погріб з шийкою, К - колонка питна, У - убиральня, №1 - огорожа, №2 - ворота (реєстраційний номер майна: 20208090) зареєстровано в цілій частці (1/1) на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

Постановою державного нотаріуса Радивилівської райдержнотконтори від 23 листопада 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки від 2/3 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцю.

Вважаючи, що її суб`єктивні цивільні права порушуються ОСОБА_2 , Радивилівською райдержнотконторою та КП Радивилівське БТІ", у грудні 2017 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсним в Ѕ частині свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 03 жовтня 2007 року і зареєстроване в реєстрі за №3170 на імя ОСОБА_2 з припиненням державної реєстрації права власності на Ѕ частину будинковолодіння та земельної ділянки; визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину зазначеного будинковолодіння і 1/3 частину земельної ділянки, а також на 1/6 частину будинковолодіння та земельної ділянки за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_5 , що складає Ѕ частку у житловому будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення позову, оскільки вимога про часткове визнання свідоцтва про право на спадщину суперечить правилам ст. 1301 ЦК України, за яким таке свідоцтво може бути визнане недійсним лише повністю. При цьому при вирішенні спору правильним було би застосування ст. 1300 ЦК України, яка регулює порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, що не позбавляє відповідача права на спадкування.

Щодо припинення державної реєстрації права власності на Ѕ частину будинковолодіння та земельної ділянки, то суд визнав, що сама по собі державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому земельна ділянка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на землю і отримана нею у власність після смерті спадкодавця, однак до складу спадкового майна не входить.

З приводу вимоги про визнання права власності на частку у спадковому майні за представленням, то враховано те, що після усиновлення ОСОБА_8 між нею та біологічними батьком і бабусею припинилися родинні зв`язки, а тому після цього факту нею втрачено будь-які права спадкування за законом.

З цих міркувань позов ОСОБА_1 повністю залишено без задоволення.

Проте частково з такими висновками погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1219, 1261, 1268, 1270, 1296, 1297 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скраги, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, вчасно у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса за прийняттям спадщини. Тому їй на підставі складеного спадкодавцем заповіту належить 1/3 частка у спадковому майні, а саме у 2/3 частках житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, що належали ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 48 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абзацах другому-третьому п. 23 своєї постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7, видно, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому

цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа

може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що унеможливлює отримання даного правовстановлювального документа у позасудовому (нотаріальному) порядку, тому за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 22/100 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що складає 1/3 частку від спадкового майна, тобто 2/3 часток від будинковолодіння, що належали ОСОБА_3 .

Окрім того, згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 21) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 7 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: знищення об`єкта нерухомого майна; поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; державної реєстрації права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, щодо якого в Державному реєстрі прав відкрито розділ як на об`єкт незавершеного будівництва; скасування державної реєстрації земельної ділянки.

У разі знищення об`єкта нерухомого майна або скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується.

Розділ Державного реєстру прав закривається державним реєстратором одночасно із проведенням державної реєстрації припинення речових прав, обтяжень речових прав, про що державний реєстратор обов`язково невідкладно повідомляє відповідного користувача, обтяжувача.

У разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно в разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч.1 ст. 27 Закону).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 31? Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили судовим рішенням, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення.

Проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Отже, слід скасувати і запис (реєстраційний номер майна) номер: 20208090 від 03.10.2007 про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості: 22/100 частки домоволодіння: житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 92, 1 м2, житловою площею 72, 9 м2, технічний опис майна: А-1 - житловий будинок, а-1 - веранда, Б-1 - сарай, ПГ/Б - погріб з шийкою, К - колонка питна, У - убиральня, №1 - огорожа, №2 - ворота, адреса: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , з одночасним закриттям розділу державного реєстру речових прав на зазначене нерухоме майно та припиненням запису про право власності такого майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_8 повноважень на спадкування за правом представлення, то вони є необґрунтованими.

Так, згідно зі ст. 117 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних відносин, усиновлені та їх потомство у відношенні до усиновителів та їх родичів, а усиновителі та їх родичі у відношенні до усиновлених та їх потомства прирівнюються в особистих і майнових правах та обов`язках до родичів за походженням.

Усиновлені втрачають особисті та майнові права і звільняються від обов`язків щодо своїх батьків та їх родичів. При усиновленні дитини однією особою ці права і обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновитель чоловік, або батька, якщо усиновитель жінка.

Тобто позивач при усиновленні 27 вересня 1995 року втратила усі права та обов`язки, в т.ч. і на спадкування, які існували у неї, як у дитини, стосовно померлого ОСОБА_5 . Тому вона не має повноважень спадкувати частку за правом представлення після смерті ОСОБА_10 , яка належала б за законом ОСОБА_5 , якби він був живий на час відкриття спадщини.

Необгрунтованими є і аргументи заявника про визнання права власності та припинення державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Суд попередньої інстанції правильно встановив, що спірна земельна ділянка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на землю серії ЯК №541831 від 10 серпня 2010 року. Дана земельна ділянка отримана у власність ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , однак до складу спадкового майна не входить. Крім іншого, реєстрацію права власності на земельну ділянку проведено на підставі правовстановлюючого документу - державного акту про право власності на землю, який є чиним, а вимога про його скасування позивачем не заявлялась.

Тобто норма ст. 120 ЗК України не регулює спірних правовідносин, оскільки є загальною, тоді як спеціальною нормою є ст. 1225 ЦК України, яка і підлягає до застосування.

З приводу визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Радивилівської райдержнотконтори 03 жовтня 2007 року, зареєстровано в реєстрі за №3170, то колегія суддів вважає, що цим свідоцтвом суб`єктивні цивільні права ОСОБА_8 на спадщину не порушувалися. Так, цей правовстановлювальний документ визначає обсяг прав ОСОБА_2 на спадщину, а саме на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами. Оскільки інших спадкоємців першої черги за законом не було, тому ОСОБА_2 успадкувала це майно одноособово. При цьому спадкоємцем за заповітом є позивач, а в оспорюваному свідоцтві зазначено про належну їй частку - 1/3 спадкового майна, на яке свідоцтво про право на спадщину ще не видане.

Норма статті 1301 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Тобто підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині не встановлено.

Не заслуговують на увагу і твердження про залишення без уваги доводів позивача про поновлення строків звернення до суду.

Так, згідно зі ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки позивач прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви нотаріусу, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено 23 листопада 2017 року, а позов пред`явлено у грудні 2017 року, тому позовну давність нею не пропущено. Тобто підстав визнавати поважними причини пропуску цього матеріально-правового строку не вбачається.

Не можна погодитися і з аргументами про недодержання судом норм процесуального права, зважаючи на таке.

Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Окрім цього, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Однак будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних відносин, чи інших обставин, які є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості рішення суду, заявником зазначено не було, а матеріали справи їх не містять.

Решта посилань автора апеляційної скарги є необгрунтованими і тому колегією суддів відхиляються.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставина справи, що призвело до незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Керуючись ст.ст.368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 січня 2022 року частково скасувати.

Позов частково задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 22/100 (двадцять дві сотих) частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами, яке складається із А-1 житлового будинку загальною площею 92, 1 м2, житловою - 72, 9 м2, а-1 - веранда, Б-1 - сарай, ПГ/Б - погріб з шийкою, К - колонка питна, У - убиральня, №1 - огорожа, №2 - ворота.

Скасувати запис номер (реєстраційний номер майна): 20208090 від 03 жовтня 2007 року про державну реєстрацію права власності на 22/100 (двадцять дві сотих) об`єкта нерухомості: будинковолодіння по АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами, яке складається із: А-1 - житловий будинок загальною площею 92, 1 м2, житловою - 72, 9 м2, а-1 - веранда, Б-1 - сарай, ПГ/Б - погріб з шийкою, К - колонка питна, У - убиральня, №1 - огорожа, №2 - ворота, за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) з одночасним закриттям розділу державного реєстру речових прав на зазначене нерухоме майно та припиненням запису про право власності такого майна.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_6 .

Відповідач1: ОСОБА_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач2: Радивилівська районна державна нотаріальна контора; адреса: вулиця Кременецька, 52, м. Радивилів Рівненської області 35500.

Відповідач3: Комунальне підприємство "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації"; адреса: вулиця Івана Франка, 2, м. Радивилів Рівненської області 35500.

Повний текст постанови складено: 07.06.2022

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.В.Боймиструк