Справа № 703/2306/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 червня 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного провадження з викликом сторін в режимі відеоконференції в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних та індексу інфляції,-

встановив:

20 липня 2021 року адвокат Гуртова Т.І., діючи в інтересах позивача - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних та індексу інфляції.

Вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2013 року ОСОБА_2 передав грошові кошти за договором позики ОСОБА_3 розмірі 122 925 грн., що було еквівалентно 15 000 доларів США строком на 1 рік, що було засвідчено письмовою розпискою.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року у справі № 703/3521/16-ц, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 393 600 грн., 3% річних за користування коштами в сумі 34 485 грн. 92 коп., 7 750 грн. витрат на правничу допомогу та 8 000 грн. сплаченого судового збору, а всього 443 836 грн. В решті вимог відмовлено.

При цьому представник позивача зауважує, що розрахунок заборгованості, з яким погодився суд, був виконаний позивачем станом на 23 вересня 2017 року.

За наслідками розгляду апеляційної скарги постановою Черкаського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики скасоване в частині стягнення судових витрат. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3805 грн. 25 коп. витрат на правничу допомогу та 3932 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 20 грудня 2019 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишене без змін.

На виконання рішення суду відкриті три виконавчі провадження, в тому числі, виконавче провадження № 61586059 від 18 березня 2020 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 393 600,00 грн. та 3 % річних за користування коштами в сумі 34 485 грн. 92 коп., а всього - 428 085 грн. 92 коп.

У ході проведення виконавчих дій боржником на користь стягувача за договором позики по вказаному виконавчому провадженню частково повернуті кошти, а саме: 22 січня 2021 року в сумі 1 363 грн. 63 коп.; 14 червня 2021 року в сумі 454 грн. 55 коп.; та 07 липня 2021 року в сумі 606 грн. 06 коп. Однак таких виплат не достатньо для погашення існуючої заборгованості у вищевказаному розмірі.

Відтак, оскільки борг по договору позики повністю не повернутий, між сторонами тривають зобов`язання з повернення боргу, в якому рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року визначено конкретний розмір боргу та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами.

Позивач вважає, що оскільки позика не повернута і рішення суду не виконане, він має право в межах трирічного строку позовної давності відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на отримання 3 % річних та індексу інфляції від тіла позики за період користування коштами, який не був охоплений розрахунками при винесенні судом рішення, оскільки розрахунок був проведений станом на 23 вересня 2017 року, по дату набрання рішенням суду законної сили, тобто з 24 вересня 2017 року по 11 вересня 2019 року, тобто до дня ухвалення постанови судом апеляційної інстанції, та з 12 вересня 2019 року, тобто з дня наступного після набрання рішенням суду законної сили, по день звернення до суду з вказаним позовом.

З огляду на викладені обставини позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних, та індекс інфляції як компенсацію за неповернення відповідачем боргу за договором позики, розмір якого визначений у рішенні суду, в межах трирічною строку позовної давності.

Ухвалою судді від 30 вересня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з відстав, викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрації місця проживання відповідача та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному сайті Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції, клопотання від відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та відзив на позовну заяву не надходили.

Таким чином, відповідач є належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За згодою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу.

Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ч.1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У силу положень ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року у справі № 703/3521/16-ц, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 23 жовтня 2013 року задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 станом на 23 вересня 2017 року борг за договором позики в сумі 393 600 грн., 3% річних за користування коштами в сумі 34 485 грн. 92 коп., 7 750 грн. витрат на правничу допомогу та 8 000 грн. сплаченого судового збору, а всього 443 836 грн. В решті вимог відмовлено (а.с. 18-20).

Згідно постанови Черкаського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики скасоване в частині стягнення судових витрат, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3805 грн. 25 коп. витрат на правничу допомогу та 3932 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 21-30).

Постановою Верховного суду від 20 грудня 2019 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року, в частині, яка не скасована апеляційним судом, додаткове рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 червня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року залишено без змін (а.с. 32-41).

Положеннями ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судом також встановлено, що в провадженні державного виконавця Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ знаходяться три виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 :

- виконавче провадження № 61586059 відкрите на підставі виконавчого листа № 703/3521/16-ц від 29 жовтня 2019 року, що видав: Смілянський міськрайонний суд Черкаської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 393 600 грн., 3% річних за користування коштами в сумі34 485 грн. 92 коп., а всього 428 085 грн. 92 коп.(а.с.48-51);

- виконавче провадження № 61586060 відкрите на підставі виконавчого листа № 703/3521/16-ц від 29 жовтня 2019 року, що видав: Смілянський міськрайонний суд Черкаської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3805 грн. 25 коп. витрат на правничу допомогу та 3932 грн. 40 коп. сплаченого судового збору (а.с. 52-55);

- виконавче провадження № 62535850 відкрите на підставі виконавчого листа № 703/3521/16-ц від 06 червня 2019 року, що видав: Смілянський міськрайонний суд Черкаської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6900 грн. судових витрат (а.с. 57-59);

Таким чином, відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вказаним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим с зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та трьох відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, їхня суть полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знеціненні грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Отже, право кредитора щодо вимоги сплати 3% річних та інфляційних нарахувань пов`язане насамперед з наявною сумою боргу з грошового зобов`язання.

У випадку наявності судового рішення про стягнення коштів, яке не виконується боржником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України за весь період невиконання такого судового рішення.

У даному випадку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та 3 % річних від простроченої суми.

На підтвердження розрахунку 3 % річних від суми боргу, який з відповідача на користь позивача стягнуто за рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року, позивачем надано копію заяви про збільшення розміру позовних вимог від 23 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу (а.с. 42-47).

З вказаної заяви про збільшення розміру позовних вимог від 23 вересня 2017 року вбачається, що 3 % річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України, були нараховані за період з 24 жовтня 2014 року по 23 вересня 2017 року включно на суму боргу, еквівалентну 15 000 доларів США, що становило 1 314,25 доларів США, що станом на 23 вересня 2017 року еквівалентно 34 485 грн. 92 коп. Відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних від суми боргу була задоволена вищевказаним рішенням суду від 23 квітня 2019 року у вказаному розмірі.

Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 3 % річних від простроченої суми в тому числі за період, що не був охоплений рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року.

Розрахунок 3 % річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, 3 % річних за користування позикою за розпискою від 23 жовтня 2013 року за період з 17 липня 2018 року по 23 квітня 2019 року, тобто період що не був охоплений рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року, становить 346,44 доларів США, виходячи з такого розрахунку: 15000 доларів США х 3 % /365 х 281 день.

Даний розрахунок 3 % річних за користування позикою суд визнає достовірним та правильним, приймаючи до уваги як належний та допустимий доказ, що відповідає вимогам ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Таким чином, 3 % річних за вказаний період (з 17 липня 2018 року по 23 квітня 2019 року) становить 346,44 доларів США, що за курсом 27,29 грн. за 1 долар США еквівалентно 9454 грн. 35 коп.

Слід також зазначити, що загальна сума боргу за договором позики, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року, становить 428 085 грн. 92 коп., з яких 393 600 грн. сума тіла позики та 34 485 грн. 92 коп. 3% річних.

Під час здійснення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження № 615866059 боржником ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_2 частково повернуто кошти.

Сума інфляції розраховується за формулою: (сума боргу х % інфляції) = сума боргу разом з інфляцією - борг = інфляційне збільшення.

Згідно наданого представником позивача розрахунку, інфляційні втрати у вказаній справі з урахуванням залишку суми заборгованості за періоди з 24 квітня 2019 року по 21 січня 2021 року, з 22 січня 2021 року по 13 червня 2021 року, з 14 червня 2021 року по 16 липня 2021 року та з 07 липня 2021 року по 16 липня 2021 року становлять 68 258 грн. 10 коп., виходячи з вказаного розрахунку.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, 3 % річних за користування позикою за періоди з 24 квітня 2019 року по 21 січня 2021 року, з 22 січня 2021 року по 13 червня 2021 року, з 14 червня 2021 року по 16 липня 2021 року та з 07 липня 2021 року по 16 липня 2021 року, становить 28 654 грн. 44 коп.

Вказані розрахунки заборгованості за зобов`язаннями з повернення коштів за договором позики за розпискою від 23 жовтня 2013 року, що визначена в рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року, за період з 24 квітня 2019 року по 16 липня 2021 року що складається з 3% річних та інфляційних збитків суд визнає достовірними та правильними, приймаючи до уваги як належні та допустимі докази, що відповідають вимогам ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши надані в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором позики за розпискою від 23 жовтня 2013 року, що визначена в рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року, відтак, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та індексу інфляції

Що стосується вимоги позивача про компенсацію судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат, які поніс позивач на правничу допомогу суду надано:

- копію договору про надання правничої допомоги б/н від 22 червня 2021 року укладеного між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Гуртовою Т.І.(а.с. 63);

- копію додаткової угоди від 22 червня 2021 року до договору про надання правничої допомоги адвокатом від 22 червня 2021 року (а.с. 64);

- ордер серії ПТ №222035 від 16 липня 2021 року (а.с. 65);

- копію квитанцію №Р24АР24А896211508А97156 від 16 липня 2021 року про оплату позивачем ОСОБА_2 адвокату Гуртовій Т.І. 2000 грн. за надання правничої допомоги (а.с. 66);

- копію платіжного доручення № Р24А896228581А19415 від 16 липня 2021 року про оплату позивачем ОСОБА_2 адвокату Гуртовій Т.І. 3000 грн. за надання правничої допомоги (а.с. 67);

- копію акту виконаних робіт від 16 липня 2021 року за договором про надання правничої допомоги адвокатом від 22 червня 2021 року (а.с. 68);

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копію посвідчення адвоката Гуртової Т.І. (а.с. 69).

Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, враховуючи критерії розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд вважає, що витрати за надання правничої допомоги понесені позивачем підлягають відшкодуванню в розмірі 5000 грн. Саме така сума коштів, на думку суду, відповідає обсягу виконаних робіт адвокатом та на вказану суму в матеріалах справи наявне підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, відтак відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача також підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1 603 грн. 68 коп. за подачу позовної заяви.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 524, 625, 1050 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12-13, 76-77, 81, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 289 ЦПК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних та індексу інфляції - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 3 % річних за користування позикою за розпискою від 23 жовтня 2013 року за період з 17 липня 2018 року по 23 квітня 2019 року в сумі 346,44 доларів США, що за курсом 27,29 грн. за 1 долар США еквівалентно 9454 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) заборгованість за зобов`язаннями з повернення коштів за договором позики за розпискою від 23 жовтня 2013 року, що визначена в рішенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року, за період з 24 квітня 2019 року по 16 липня 2021 року та складається з 3% річних в сумі 28654 грн. 44 коп. та інфляційних збитків у сумі 68 258 грн. 10 коп., а всього 96 912 грн. 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 063 грн. 68 коп. та 5 000 грн. витрат за надання правової допомоги, а всього - 6 063 грн. 68 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення - протягом тридцяти днів з дня його отримання.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10 червня 2022 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький