Справа № 638/1235/22
Провадження № 2-з/638/45/22
УХВАЛА

Іменем України

01 лютого 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Латки І.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 350000 гривень.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що ОСОБА_2 на праві власності належать нежитлові приміщення 1-го поверху №70-1, 70-2, 70-3, 70-5, 70-6, 70-7, загальною площею 75,4 кв.м. в літ. «А-6» у буд. АДРЕСА_1 .

31 січня 2021 року позивачу стало відомо про існування оголошення про продаж нежитлових приміщень, що належать ОСОБА_2 , що свідчить про намір останнім відчужити їх. Зазначені обставини дають позивачеві підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист позивача по справі.

ОСОБА_1 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження будь-яким чином, будь-яким особам нежитлових приміщень №70-1, 70-2, 70-3, 70-5, 70-6, 70-7, загальною площею 75,4 кв.м. в літ. «А-6» у буд. АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та заборонити вчиняти будь-які дії щодо нежитлових приміщень, спрямовані на вчинення будь-яких правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Отже, заяву про забезпечення позову розглянуто без повідомлення учасників справи.

Розглянувши вищенаведену заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову у справі є заборгованість відповідача у сумі 350000 грн за договором позики від 27 вересня 2021 року.

З відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Інформаційної довідки №297006180 від 30 січня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення №70-1, 70-2, 70-3, 70-5, 70-6, 70-7, загальною площею 75,4 кв.м. в літ. «А-6» у буд. АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктами 2, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії та іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 350000 грн.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову позивач обґрунтував тим, що існує ймовірність того факту, що відповідач може здійснити відчуження належних йому нежитлових приміщень, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, в заяві про забезпечення позову не наведено належних і переконливих доказів, що невжиття таких заходів забезпечення позову, застосування яких заявлено ОСОБА_1 , може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Заява про забезпечення позову, окрім формального посилання на те, що існує ймовірність того факту, що відповідач може здійснити відчуження вказаних приміщень, що може значно утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, та посилання на загальні норми процесуального права, не містить мотивів співмірності застосування заходів із предметом позову, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову.

Окрім того, з долучених до заяви про забезпечення позову відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна згідно з інформаційною довідкою № 297006180 від 30 січня 2022 року встановлено, що на підставі договору про внесення змін до договору іпотеки № 2095 від 25 серпня 2011 року, посвідченого ПН ХМНО Грішаковою О.В., щодо належних ОСОБА_2 на праві власності нежитлових приміщень №70-1, 70-2, 70-3, 70-5, 70-6, 70-7, загальною площею 75,4 кв.м. в літ. «А-6» у буд. АДРЕСА_1 , зареєстровано іпотеку, іпотекодержатель ТОВ «Фінанс Проперті Груп».

Іпотека, за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про іпотеку», це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 зазначеного Закону:

- у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки;

- пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Заборона відчуження будь-яким чином, будь-яким особам нежитлових приміщень №70-1, 70-2, 70-3, 70-5, 70-6, 70-7, загальною площею 75,4 кв.м. в літ. «А-6» у буд. АДРЕСА_1 порушує право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

За таких обставин, вжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом заборони відчуження нерухомого майна, яке вже обтяжене забороною відчуження до звернення із заявою про забезпечення позову, порушує захищене законом пріоритетне право іпотекодержателя та кредитора по відношенню до учасника цієї справи, і тому є непропорційним заходом забезпечення позову та порушує вказану вище норму ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в зазначений ним спосіб.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 01 лютого 2022 року.

Суддя І.П. Латка