КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1422/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Жук М.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С., Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року,

встановив:

у липні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі, не меншому від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2005 року. Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказувала, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку з утримання дітей, у зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі, не меншому від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати дітей та з урахуванням всіх обставин справи визначив частку доходу відповідача, яка підлягає стягненню. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 180, 181 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач та відповідач є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що судом першої інстанції при визначення розміру аліментів не було враховано те, що позивачем не було доведено, що діти проживають разом з нею та зазначав, що старший син проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

При зверненні до суду з відзивом на позовну заяву відповідачем було визнано, що станом на момент його подачі 01 вересня 2021 року позивач разом з дітьми проживає окремо (а.с.23). Будь-яких доказів на підтвердження проживання дітей разом з відповідачем ОСОБА_2 до суду першої інстанції надано не було.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції відповідач не зміг відповісти з якого саме часу дитина проживає разом з ним та у зв`язку з чим ним не було повідомлено про це суд першої інстанції.

Надана до суду апеляційної інстанції довідка про підтвердження управлінням поліції проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 не є належним доказом у справі та не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, оскільки видана вже після ухвалення рішення у справі, а також не є належним підтвердженням місця проживання дитини. Поряд з цим відповідач не позбавлений права доводити факт проживання дитини разом з ним, звернувшись до суду з окремими вимогами про припинення стягнення аліментів з певного часу.

Доводи скаржника про те, що його обов`язки з утримання дітей виконуються в добровільному порядку не підтверджені належними доказами та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки сплата відповідачем коштів на утримання дітей не позбавляє позивача права на стягнення аліментів в судовому порядку.

Також у своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що суд при вирішенні справи вийшов за межі позовних вимог, оскільки при зверненні до суду з позовом позивач не вказувала про те, яку частку від доходів відповідача вона просила стягнути, а лише зазначала про стягнення аліментів у розмірі, не меншому від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, такі доводи апеляційної скарги також спростовуються матеріалами справи та не можуть бути підсставою для скасування рішення суду.

Так, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В ст. 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо аліменти стягуються на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В даному випадку судом першої інстанції з урахуванням обставин справи було вірно визначено розмір частки заробітку, яка підлягає стягненню як аліменти на дітей, а відповідачем не було надано доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів у відповідному розмірі. Також ОСОБА_2 не було надано доказів на підтвердження розміру його доходів, з яких можна було б зробити висновок про реальний розмір стягуваних аліментів.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача суд вказав про те, що розмір аліментів не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому підстави вважати, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 06 червня 2022 року.

Головуючий

Судді