Справа № 344/5570/17
Провадження № 2/344/253/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Широких Ю.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ТзОВ «Франківськміськбуд», третя особа ТОВ «Експрес комфорт» про зобов`язання виконати умови договору, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 07 березня 2013 року між ТОВ „Франківськміськбуд" як продавцем, та ОСОБА_1 як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу № Ф/Н 150-69А. Згідно предмету зазначеного Договору, Продавець виконуючи функції Забудовника зобов`язався передати у власність Покупцю об`єкт нерухомого майна, який буде створений Продавцем у майбутньому, а Покупець зобов`язується прийняти цей об`єкт у відповідності до умов цього Договору та оплатити його. Об`єктом нерухомого майна за Договором до завершення будівництва та ведення в експлуатацію є майнові права на квартиру за проектним № 69А, на 10 поверсі, проектною площею 68,45 кв.м., житлового будинку по АДРЕСА_1 . Право власності Покупця на Об`єкт нерухомого майна - дану квартиру за цим Договором виникає з моменту завершення будівництва, виконання Покупцем всіх зобов`язань за Договором купівлі-продажу, та прийняття його в експлуатацію і підлягає державній реєстрації. Пункт 1.4 Договору вказує, що строк створення Об`єкта нерухомого майна та введення його в експлуатацію, передбачені проектною документацією 2013 рік. Відповідно до п. 3.1.1 та 3.1.2 Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця Об`єкт нерухомого майна і всі необхідні документи для подальшої державної реєстрації, не пізніше ніж через три місяці після строку, зазначеного в п.1.4 цього Договору, за погодженими двосторонніми актами приймання-передачі по Договорам купівлі-продажу і виконання робіт. Продавець зобов`язується підготувати всі необхідні документи для проведення Покупцем державної реєстрації права власності та Об`єкт нерухомого майна за цим Договором. Позивачем виконані всі зобов`язання по Договору купівлі-продажу № Ф/Н 150-69А від 07 березня 2013 року та здійснено в повному розмірі оплату коштів як ціну (суму) Договору у встановленому ним порядку, про що свідчить відсутність будь-яких вимог чи претензій зі сторони Відповідача до останнього часу. На даний час, будинок побудований та введений в експлуатацію, будинку присвоєно поштову адресу, після завершення будівництва будинку присвоєно номер АДРЕСА_1 , а номер квартири змінено з АДРЕСА_2 . Після здійснення остаточних обмірів площа квартири збільшилася та становить 75,6 кв.м. та суму коштів за кожен квадрат оплачено вчасно та у повному розмірі, що підтверджується Довідками виданими відповідачем та квитанціями. Як відомо, на більшість квартир в цьому-ж будинку, іншими покупцями вже оформлено право власності. Позивач неодноразово зверталася до відповідача в усному порядку для отримання пакету документів, як те передбачають п.п. 1.1, 1.4, 3.1.1., 3.1.2, зокрема і підписання та отримання акту приймання-передачі, однак весь час чиняться в цьому перешкоди які не стосуються Договору від 07.03.2013 року та виконання по ньому своїх та постійно дане питання відкладається з незрозумілих для позивача причин. На сьогодні відповідач не надав для підписання акт приймання передачі. Після погроз відповідачу, що позивач звернеться в правоохоронні органи, ним на поштову адресу позивача надіслано листа, в якому містилося повідомлення про зміну суми договору та повідомлення про сплату боргу та розірвання договору. Таким чином відповідач незаконно намагається отримати з позивача доплату за її квартиру, яка вже побудована та введена в 2015 році в експлуатацію суми доплати у зв`язку з ніби-то збільшенням площі квартири на суму яка є вдвічі більшою ніж та яку я вже сплатила, що є незаконним та безпідставним. Такі аферистичні вимоги відповідача не мають під собою жодних підстав. Тому позивач просила суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю „Франківськміськбуд" () виконати умови договору купівлі-продажу № Ф/Н 150-69А від 07 березня 2013 року, а саме: - підписати з ОСОБА_1 акт приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 ; - надати ОСОБА_1 документи, необхідні для оформлення права власності на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 : акт приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 ; довідку (виписку) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва та за якими здійснюється державна реєстрація прав, видану Товариством з обмеженою відповідальністю „Франківськміськбуд" (Код ) про участь ОСОБА_1 в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва-квартири АДРЕСА_1 ; завірену Товариством з обмеженою відповідальністю „Франківськміськбуд" (Код ) копію документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, на якій збудовано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; завірену Товариством з обмеженою відповідальністю „Франківськміськбуд" (Код ) копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, прийнятої Інспекцією держархбудконтролю в Івано-Франківській області а саме будинку по АДРЕСА_1 ; завірену Товариством з обмеженою відповідальністю „Франківськміськбуд" (Код ) копію рішення про присвоєння поштових адрес будівництву.

Позивач неодноразово подала суду заяви про відкладення судового розгляду, не надала доказів неможливості для неї та її адвоката прибути в судове засідання, не надала доказів наявності перешкод щодо прибуття в судове засідання, не забезпечила явку в судове засідання свого адвоката, а у разі неможливості прибути одного адвоката, не забезпечила прибуття в судове засідання іншого адвоката.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов та надала перед судом пояснення про те, що в дійсності позивачу відома причина не надання їй документів для оформлення речових прав на спірну квартиру, між сторонами триває спір щодо площі квартири та суми платежу за відповідну квартиру, оскільки після будівництва будинку, в якому знаходиться спірна квартира позивачка самостійно і самовільно приєднала до квартири приміщення загального користування та у спосіб обману намагається незаконно заволодіти майном відповідача; вже є висновок Верховного Суду в даному спорі, який відповідач тлумачить на свою користь; відповідачка затягує судовий розгляд умисно; вартість квартири, вартість квадратного метра і її площа визначена умовами договору, а в позові вказано про квартиру, яка є значно більшою за площею; у спосіб пред?явлення безпідставного та незаконного договору позивачка намагається заволодіти майном відповідача; позивачка захопила приміщення над шахтою ліфта і приєднала до своєї квартири; висновок експерта підтверджує самовільне захоплення позивачкою приміщень, що призначені для спільного користування; після будівництва будинку позивачка прибула на будівництво і самовільно приєднала до квартири, в яку вона інвестувала додатково ще приміщення загального користування; заперечення проти висновку експерта позивачка не подала; у позивача відсутні докази і аргументи за її позовом, а тому вона затягує судовий розгляд; об?єкт з самовільно захопленими приміщеннями не відповідає тому, який вказаний в договорі; технічний паспорт на спірну квартиру вказує на те, що позивачці не належить захоплене нею самовільно майно спільного користування; позов подано з метою легалізації самовільного захоплення майна; правовстановлюючих документів на спірну квартиру позивачем не надано; підстав передачі позивачу бажаної нею квартири за самовільно захопленою нею площею немає; квартира позивачу не передана, а підстав для реєстрації речового права на самовільно захоплене майно немає; юридично немає такого об?єкту, який фактично просить передати позивачка; відповідач подав позов про розірвання договору; відповідач є забудовником, а тому є власником майна, яке хоче самовільно захопити позивач; позивач визнає в усіх спорах за її участі, що вона самовільно захопила спірне приміщення; акт приймання-передачі про передання позивачу будь-якого приміщення в будинку не складався, а тому будь-яких речових прав вона не отримала; договір інвестування передбачав будівництво двокімнатної квартири, а позивач самовільно збільшила площу передбачуваної квартири, а також приєднала до неї ще дві кімнати в будинку.

Судом встановлено наступні обставини.

Обставини укладення між сторонами договору від 07 березня 2013 року та розмір і порядок сплати грошових коштів в оплату за зазначеним договором сторони не заперечували та не спростовували.

ФОП ОСОБА_3 склала Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 /01/2016 за яким загальна площа квартири становить 166,9 кв. м.

13/09/2017 позов задоволено.

26/10/2017 постановлено ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області, якою залишено в силі рішення Івано-Франківського міського суду від 13/09/2017.

05/12/2018 постановою Верховного Суду рішення від 13/09/2017 та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26/10/2017 скасовано.

Як вказано в рішенні касаційного суду він не погодився з висновками судів попередніх інстанцій про зобов?язання відповідача здійснити дії, які просила позивач в прохальній частині позову з тих підстав, що позивач уклала договір про придбання двокімнатної квартири, що є індивідуально визначеною річчю, площею 75,6 кв. м. та самовільно захопила додаткові дві кімнати і стала чотирьохкімнатною квартирою з площею 166,9 кв. м.

18/04/2014 зареєстровано декларацію про готовність об?єкта до експлуатації.

06/02/2019 на запит адвоката позивача Департаментом містобудування, архітектури та культурної спадщини надано копію декларації про готовність об?єкта до експлуатації, що була підставою для оформлення поштової адреси будинку, в якому знаходиться спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 , якому присвоєно поштову адресу за рішенням Івано-Франківської міської ради від 15/07/2015 АДРЕСА_1 .

07 березня 2013 року між ТОВ „Франківськміськбуд" як продавцем, та ОСОБА_1 як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу № Ф/Н 150-69А. Згідно предмету зазначеного Договору, Продавець виконуючи функції Забудовника зобов`язався передати у власність Покупцю об`єкт нерухомого майна, який буде створений Продавцем у майбутньому, а Покупець зобов`язується прийняти цей об`єкт у відповідності до умов цього Договору та оплатити його. Об`єктом нерухомого майна за Договором до завершення будівництва та ведення в експлуатацію є майнові права на квартиру за проектним № 69А, на 10 поверсі, проектною площею 68,45 кв.м., житлового будинку по АДРЕСА_1 . Право власності Покупця на Об`єкт нерухомого майна - дану квартиру за цим Договором виникає з моменту завершення будівництва, виконання Покупцем всіх зобов`язань за Договором купівлі-продажу, та прийняття його в експлуатацію і підлягає державній реєстрації.

Отже спірні зобов?язальні відносини не припинено і не завершено, оскільки квартиру не передано, речові права не виникли та не зареєстровані.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просила суд про зобов?язання відповідача вчинити дії щодо квартири АДРЕСА_1 , але в жодному з трьох абзаців прохальної частини нею не вказано на фактичні особливості спірної квартири в частині проектної площі, в частині оплаченої площі, що понад визначену в п. 1.2. договору площі, а також в частині характеристики квартири за кількість кімнат, що вказана в п. 1.2. договору сторін.

Таким чином позивачем пред?явлено позов не щодо зобов?язання відповідача виконати дійсні умови укладеного ним договору, а як в судовому засіданні надала пояснення представник відповідача, з метою легалізації захоплення позивачем майна відповідача - додаткових двох кімнат, що не передбачені договором сторін.

Позивач не надала суду доказу того, що на час розгляду спору нею усунуто наслідки її самовільних дій щодо приєднання до спірної квартири ще двох кімнат і, що нею зменшено захоплену площу до 68,45 кв.м., що було передбачено договором. Отже позивачем здійснюється захист не її порушеного права, а уявного нею права, у якого відсутнє юридичне обґрунтування.

Відповідно до ч. 1 ст. 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 594 ЦК України притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Права і обов?язки сторін спору за їх договором є взаємними і кореспондуючими одне одному. Спірний договір не належить до односторонніх, а тому за змістом позову позивачем не вірно визначено наявність у відповідача тільки обов?язків, а у позивача тільки прав.

Таким чином відповідачу належить право здійснити притримання.

17/07/2014 відповідач видав довідку на ім?я позивача, в якій вказано, що на відповідний термін позивачем сплачено частково за оплату вартості квартири із площею 75,6 кв. м.

01/12/2015 відповідач видав довідку на ім?я позивача, в якій вказано, що на відповідний термін позивачем сплачено за оплату вартості квартири із площею 75,6 кв. м.

05/04/2017 відповідач надіслав позивачу повідомлення про те, що за змістом договору сторони погодили продаж позивачу квартири площею 68,45 кв. м., однак згідно технічного паспорту фактична площа квартири складає 166,9 м.кв.

Самовільні дії позивача щодо захоплення майна третіх осіб не належать до правомірних та не підлягають захисту в судовому порядку в якості поновлення порушеного права, оскільки будь-які права позивача відповідачем не порушено.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже право на звернення до суду полягає в захисті права, а не у зловживанні цим правом задля захоплення майна відповідача.

В рішенні касаційного суду вказано, що суди попередніх інстанцій не встановили чи було порушення відповідачем умов договору.

Отже позивачем не доведено перед судом будь-якими доказами взагалі, що відповідачем порушено будь-які його обов?язки за договором сторін. За змістом ст. 594 ЦК України притримання є правомірною поведінкою кредитора в зобов?язальних відносинах. Зобов?язальні відносини сторін договору від 07/03/2013 не припинились і тривають.

Представник відповідача надала перед судом пояснення про те, що будинок, в якому знаходиться спірна квартира прийнятий в експлуатацію. Відповідні пояснення представника відповідача позивач не спростувала. Так само позов позивача засновано на тій підставі, що будинок прийнятий в експлуатацію і саме тому відповідач зобов?язаний передати позивачу квартиру і документи, що вказані в прохальній частині позовної заяви. Отже обставина прийняття будинку в експлуатацію та його відповідності вимогам для прийняття в експлуатацію не заперечується сторонами і була встановлена судом.

Також відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже позов засновано на обставині прийняття будинку в експлуатацію, а тому саме до обов?язків позивача належало довести перед судом прийняття будинку в експлуатацію.

Разом з цим відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В рішенні касаційного суду вказано, що суди попередніх інстанцій не встановили чи відповідає спірна квартира проектній документації.

Однак касаційним судом скасовано судові рішення саме на тій підставі, що відповідачем доведено, що його заперечення проти позову спірна квартира не відповідає проектній документації: її площа становить 166,9 м. кв. замість проектних 68,45 кв. м., в дійсності квартира є чотирьохкімнатною замість проектної двохкімнатної; позивачем спочатку сплачено за 68,45 кв. м., а потім доплачено за 75,6 кв. м., виходячи фактичного погодження сторонами збільшення площі, а в наступному не оплачено за 166,9 м. кв. При цьому позивач самовільно здійснила дії щодо збільшення площі квартири з 75,6 кв. м. до 166,9 м. кв. та збільшення з двох кімнат до чотирьох, у спосіб захоплення площі над квартирою, яку очікувала отримати, але вирішила для себе не оплачувати за додаткові метри, а отримати їх за рахунок подання безпідставного позову про зобов?язання відповідача передати їй як квартиру так і документи на її оформлення.

Однак відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальною засадою цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Отже відповідача не може бути безпідставно позбавлено його власності на різницю між 75,6 кв. м. та 166,9 м. кв. з тієї підстави, що позивач бажає їх захопити. При цьому позивачем не доведено за змістом договору, що їй належить право на квартиру площею 166,9 м. кв.

По-друге, оскільки предметом спору є виконання умов договору, то позиція іншої сторони договору щодо його виконання також підлягає врахуванню, оскільки саме домовленість сторін є підставою виникнення прав і обов?язків. Так в п. 3.2.1 договору сторін передбачено обов?язок позивача сплатити загальну суму договору у встановленому договором порядку. При цьому в п. 2.4. договору вказано, що загальна сума договору може бути змінена продавцем, виходячи із фактичної загальної площі і ціни 1 кв.м.

Разом з цим в п. 2.3. договору вказано граничний термін сплати позивачем за відповідну квартиру, який вже сплив, а доказу повної оплати за квартиру позивач суду не надала.

Отже за змістом договору відповідач очікував отримати грошові кошти до визначеного договором терміну і у розмірі, що пропорційний площі квартири.

Таким чином після завершення строку оплати та не виконанні позивачем обов?язку щодо повної, своєчасної та належної оплати у продавця товару можуть виникати права, що передбачені змістом ЦК України у разі прострочення боржника. Відповідним правам відповідача кореспондують обов?язки позивача.

В рішенні касаційного суду вказано на висновок про те, що безпідставне задоволення позову мало місце саме з причин не встановлення зазначених обставин. Так цим судом встановлено обставини, що вказані в рішенні касаційного суду, що не передбачають правових підстав на зобов?язання відповідача здійснити дії, які не передбачені для нього договором в якості його обов?язків про передання позивачу квартири площею 166,9 м. кв. замість проектних 68,45 кв. м. та 75,6 кв. м. за які фактично оплачено позивачем та прийнято грошові кошти відповідачем та про передання чотирьохкімнатної квартири замість проектної двохкімнатної, а також про передання квартири значно більшої вартості ніж та, що передбачена в договорі сторін.

Незважаючи на те, чи передбачав проект будинку наявність горішнього поверху або мансарди в будинку АДРЕСА_1 чи не передбачав таких, будь-яка із відповідних обставин не гарантує позивачу право на самовільне їх захоплення та самовільне приєднання до квартири, яку вона очікує їй буде передано у відповідному будинку на підставі її договору з відповідачем.

Так само незважаючи на належність горішнього поверху або мансарди в будинку АДРЕСА_1 до приміщень загально користування мешканців будинку чи належність до житлових або нежитлових приміщень до права приватної власності відповідача як забудовника будь-яка із відповідних обставин не гарантує позивачу право на самовільне їх захоплення та самовільне приєднання до квартири, яку вона очікує їй буде передано у відповідному будинку на підставі її договору з відповідачем.

Таким чином позивачем не доведено перед судом правових підстав для зобов?язання відповідача вчинити дії щодо сприяння позивачу у здійсненні державної реєстрації.

Необхідно особливо відзначити, що протягом усього часу розгляду відповідного спору позивачем не здійснено дій щодо відновлення фактичних обставин, які існували до моменту початку позивачем спору з відповідачем у формі самовільного захоплення приміщення над приміщенням квартири, яку позивач очікувала, що її буде передано їй та усуненні негативних наслідків неправомірної поведінки у захопленні такого майна та приєднання.

Так само позивач не подала суду будь-якого доказу того, що її дії із самовільного захоплення майна відповідача засновані на проектній документації або на основі договору і зобов?язань відповідача. Отже відповідні пояснення позивача за змістом її позову засновано саме на припущеннях. Так відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з цим судовий спір розпочала саме позивач та саме нею вказано на захист її прав від порушення відповідачем. Отже саме до обов`язку відповідача належало довести відповідні спірні обставини та обґрунтувати правові підстави своїх вимог до відповідача. При цьому процесуальним законом не гарантовано позивачу право розпочати судовий розгляд спору та встановити для відповідача обов?язок спростування припущень позивача.

Отже має місце ситуація, яка створена саме позивачем, яка уклала з відповідачем договір про придбання індивідуально визначеної речі за її ознаками знаходження квартири у відповідному будинку на відповідному поверсі та у відповідному місці, що передбачалось проектною документацією у формі однорівневої двохкімнатної квартири площею 68,45 кв.м., а в наступному позивач сплатила та відповідач прийняв оплату за збільшення фактичної площі за 75,6 кв.м., однак надалі позивач, до часу передання їй квартири, самовільно і самочинно приєднала до очікуваної проектної квартири приміщення над відповідною квартирою, що створило дворівневу чотирьохкімнатну квартиру площею 166,9 кв. м. та відмовилась доплачувати за самовільно захоплену площу, а позивач висловив своє непогодження як з прийняттям спірної ситуації так і з можливим прийняттям оплати за захоплену площу. Хоча позивач ні фактично, ні юридично не володіє спірною квартирою площею 166,9 кв. м., оскільки сторонами не складено акту приймання-передачі, вона все ж має намір продовжити порушення прав відповідача, які вже розпочала своїми діями, оскільки пред?явила позов саме щодо квартири, яку очікує отримати із загальною площею в 166,9 кв.м., не поновивши становище до часу створення спору, не зазначивши в позові жодним словом про те, що державній реєстрації підлягає двокімнатна, а не чотирикімнатна квартира, яка є однорівневою, а не дворівневою, із загальною площею 75,6 кв. м. , а не 166,9 кв.м. При цьому між сторонами триває спір щодо розірвання договору за ініціативи ТОВ «Франківськміськбуд», який все ще не вирішено з підстав скасування рішення від 02/10/2019 та ухвали апеляційного суду від 13/01/2020 постановою касаційного суду від 02/09/2020 за касаційною скаргою ОСОБА_1 . Зазначене є однозначним свідченням неприйняття позивачкою обставин виконання договору на умовах, що в ньому зазначені за характеристикою квартири однорівневою, а не дворівневою, із загальною площею 75,6 кв. м., а не 166,9 кв.м.

Разом з цим в положення принципу юридичної визначеності, завданнями та основними засадами цивільного судочинства за змістом ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, чому не буде сприяти зобов?язання відповідача здійснити на користь позивача дії із завершення реєстрації самовільно та самочинно захопленого позивачем майна відповідача та невиконанні позивачем її обов?язку щодо оплати повної вартості за квартиру, що визначена на основі вартості відповідного квадратного метру, за якою відповідач продає квартири у відповідному будинку.

При цьому негативні наслідки за порушення позивачем її прав та обов?язків не можуть бути перекладені на відповідача. Саме позивачу належить нести відповідальність за свої дії, що передбачає, що негативні наслідки дій позивача повинні бути покладені безпосередньо на позивача.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України до основних засад цивільного судочинства належить неприпустимість зловживання процесуальними правами. У свою чергу повинно бути враховано, що право на позов має дуалістичну правову природу: одночасно матеріально-правову та процесуально-правову.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).

Положення ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямовані на забезпечення демократій засобами боротьби з діями та діяльністю, які знищують або неналежним чином обмежують основні права та свободи незалежно від того, чи дії або діяльність здійснюються «державою», «групою» або «особою».

Так само відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено заборону зловживання правами, передбаченими в конвенції.

Під зловживанням правом у аспекті п.3 ст.35 конвенції ЄСПЛ розуміє у звичайному значенні, прийнятому загальною теорією права, зокрема, факт, що володілець права здійснює його поза призначенням упереджено (рішення від 15.09.2009 у справі «Miroпubovs and Others v. Latvia», заява №798/05, п.62).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що «учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. Велика Палата Верховного Суду переконана, що використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України».

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Таким чином за змістом ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Отже самостійною підставою відмови в позові за змістом ЦК України передбачено порушення положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. У свою чергу в ч. 2 ст. 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Натомість позивачем пред?явлено до відповідача позов саме з метою порушення прав відповідача на належне йому приміщення в будинку АДРЕСА_1 як забудовнику відповідного будинку.

Також в ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Так, позбавлення прав відповідача на належне йому майно матиме єдиний правовий наслідок заподіяння йому шкоди.

В п. 1 ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В п. 1 ст. 612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже прострочення боржника гарантує кредитору боржника - відповідачу право притримання.

Так за висновком експерта №62/з фактична площа квартири АДРЕСА_1 складає 166,9 кв.м. її планування співпадає з площею квартири, визначеною технічним паспортом на досліджувану квартиру виготовленого станом на 05/01/2016 року ВОП ОСОБА_3 , однак не відповідає запроектованій площі квартири, розташованої в мансардному поверсі, яка складає 68,4 кв.м. відповідно до проектної документації, а саме: коригування по влаштуванню житлових приміщень в горищному поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , розробленої ОСОБА_4 , станом на 2011 рік, через збільшення площі за рахунок мансардного поверху та поверху мезоніну на 98,5 кв.м., що не передбачено робочим проектом будинку.

По друге, за висновком експерта квартиру АДРЕСА_1 привести до запроектованого стану без порушень конструктивних елементів будинку в цілому не є можливим, оскільки в частині мезоніну відбулося зведення цегляних стін, на які облаштовано дерев?яні конструкції покрівлі, чим змінено конфігурацію даху будинку, крім цього облаштовано в цегляних стінах дверний проріз та встановлено віконні блоки, здійснено монтаж дахових вікон.

В п. 1 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже вимагати від відповідача передачі квартири і вчинення дій з державної реєстрації речових прав на квартиру покупець має право виключно у випадку виконання свого обов?язку з оплати повної вартості речі. По-друге, переданню покупцю підлягає саме річ, що визначена в договорі сторін, а не та, передання якої сторони в договорі не обумовили.

Хоча спірна квартира і очікувана позивачем, однак її не було передано позивачу ні фактично, ні юридично, а тому позивачу не належить ні право володіння і користування відповідною квартирою, ні право її перепланування, в тому числі і захоплення майна відповідача на основі самовільного перепланування.

Відповідача не може бути зобов?язано здійснити дію, згоду на вчинення якої він на підставі змісту договору не надавав. Таке зобов?язання відповідача не було б засноване на основі договору відповідача та прийнятого ним добровільно на себе зобов?язання.

Так за ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже за змістом договору права і обов?язки встановлюються на основі домовленості, яка є добровільною, а не на основі наступної зміни позивачем в односторонньому порядку істотних умов договору в частині характеристик предмету і змісту договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже позивачу не належить прав в односторонньому порядку змінити істотні умови договору.

Позивач істотно порушила умови договору сплативши за двокімнатну квартиру площею 75,6 кв. м., натомість вимагаючи передати їй фактично квартиру площею 166,9 кв.м.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже внаслідок передання позивачу квартири площею 166,9 кв.м. відповідача буде позбавлено нерухомого майна площею 91,3 кв.м.

Положення договору сторін не передбачають таких умов, за яких відповідач зобов?язаний передати позивачу житлове приміщення більшою площею ніж та, яку позивачем сплачено з розрахунку вартості за один квадратний метр. Тому позивачу не належить право вимоги про зобов?язання відповідача передати позивачу житлове приміщення більшою площею, або з більшою кількістю кімнат ніж дві, або до складу якого би входила площа, що належить відповідачу на праві власності як забудовнику будинку.

Будь-які речові права у позивача за договором з відповідачем не виникли, а тому спірні відносини регулюються нормами зобов?язального та договірного права, а не нормами інституту захисту речових прав.

Необхідно відзначити, що за змістом позову, письмових пояснень апеляційному та касаційному судам та за змістом висновку експерта позивач не заперечує обставину лише часткової оплати за двокімнатну квартиру площею 75,6 кв. м, а не за чотирикімнатну квартиру, площею 166,9 кв.м., передання якої вимагає.

Без належної, повної та своєчасної оплати позивачем за чотирикімнатну квартиру, площею 166,9 кв.м. зобов?язання позивача за її договором з відповідачем не є належно виконаним, а тому у позивача відсутнє право вимоги до відповідача, а також і щодо зобов?язання відповідача вчинити бажану позивачем дію.

Таким чином позов позбавлено будь-яких правових підстав, його спрямовано на порушення прав відповідача, істотне порушення умов договору сторін та зловживання позивачем правом на звернення до суду.

01/06/2022 судом відмовлено в позові ОСОБА_1 до ТзОВ «Франківськміськбуд», третя особа ТОВ «Експрес комфорт» про зобов`язання виконати умови договору.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26/04/2017 в справі №344/5570/17 було накладено арешт у відповідній справі та встановлено заборону вчиняти дії.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до ТзОВ «Франківськміськбуд» про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю „Франківськміськбуд" () виконати умови договору купівлі-продажу № Ф/Н 150-69А від 07 березня 2013 року, а саме: - підписати з ОСОБА_1 акт приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 ; - надати ОСОБА_1 документи, необхідні для оформлення права власності на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 : акт приймання-передачі квартири АДРЕСА_1 ; довідку (виписку) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва та за якими здійснюється державна реєстрація прав, видану Товариством з обмеженою відповідальністю „Франківськміськбуд" (Код ) про участь ОСОБА_1 в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва-квартири АДРЕСА_1 ; завірену Товариством з обмеженою відповідальністю „Франківськміськбуд" (Код ) копію документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, на якій збудовано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 ; завірену Товариством з обмеженою відповідальністю „Франківськміськбуд" (Код ) копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, прийнятої Інспекцією держархбудконтролю в Івано-Франківській області а саме будинку по АДРЕСА_1 ; завірену Товариством з обмеженою відповідальністю „Франківськміськбуд" (Код ) копію рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради «Про присвоєння поштових адрес» щодо будинку по АДРЕСА_1 відмовити;

скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26/04/2017 в справі №344/5570/17 та скасувати заборону ТОВ „Франківськміськбуд (Код ) вчиняти будь-які дії в т.ч. укладати будь-які договори відносно квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя Бородовський С.О.