Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/4597/21
Номер провадження2/711/404/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

(вступна та резолютивна частина)

23 травня 2022 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі :

- головуючого - Кондрацької Н.М

- при секретарі - Мелещенко О.В.

- адвоката - Сергієнко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітної ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ухвали Соснівського районного суду до Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.05.2021 передано за підсудністю цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про виїзд дитини за кордон без згоди батька на постійне місце проживання у Республіка Болгарія.

У позовній заяві позивач зазначає, що 04.069.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, про що в Книзі актів цивільного стану Черкаського міського відділу реєстрації актів цивільного стану було зроблено запис № 1164.

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_2 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.05.2018 по справі 712/300/18 шлюб було розірвано.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.05.2018 по справі № 712/1941/18 з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання доньки ОСОБА_2 в сумі 2000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Однак, відповідач рішення суду не виконує та відповідно до розрахунку заборгованості аліментів від 20.01.2021, виданого Придніпровським відділом ДВС у М. Черкаси, має заборгованість в розмірі 12000 грн.

Відповідач уникає зустрічей із Позивачем та їх дочкою, жодним чином не приймає участі в житті своєї дитини: не піклується, не цікавится життям, не допомагає матеріально тощо.

13.11.2020 між позивачем та громадянином Республіка Болгарія ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що вчинено відповідний актовий запис № 1624 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Наразі, позивач має намір змінити місце постійного проживання та проживати всією родиною у Республіці Болгарія.

Відповідно до вимог Порядку провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне місце проживання, затвердженого Наказом МВС України № 816 від 16.08.2016, разом із заявою для виїзду громадян України за кордон на постійне місце проживання, заявник який досяг 16-річного віку подає нотаріально засвідчену згоду законних представників, які залишаються в Україні, на виїзд за кордон на постійне проживаня особи.

Однак, відповідач не виходить на зв`язок, а при неодноразових візитах за місцем його проживання, двері ніхто не відчинив.

Просить у позовній заяві надати ОСОБА_2 дозвіл на виїзд за кордон до Республіка Болгарія, на постійне проживання, без згоди батька ОСОБА_3 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.07.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

У судовому засіданні представник позивача просила позовну заяву задоволити.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задоволити. Пояснила, що батько дитини з дитиною не спілкується, має заборгованість по сплаті аліментів. ОСОБА_2 досягне повноліття у 2023 році, після закінчення школи хоче вступити до навчального закладу Болгарії. Батько дитини, відповідач у справі, раніше надавав дозвіл на перетин кордону, однак строк його дії закінчився. Наразі місцеперебування відповідача не відоме. Позивач уклала шлюб з громадянином Республіки Болгарія. Має посвідку як член сім`ї на 1 рік, яка продовжується кожні 5 років. Повідомила, що має дозвіл на роботу, має прибуток. Бажає, щоб дитина прожила з нею, однак міграційна служба Республіки Болгарія не надає відповідні документи. Хоче, щоб родина проживала разом.

Відповідач до суду не з`явився про причини неявки не повідомив, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи за дорученням у судове засідання не з`явилась, у заяві від 13.12.2021 просила справу розглядати за їх відсутності та прийняти рішення, яке б не суперечило інтересам дитини.

У судовому засіданні ОСОБА_2 повідомила, що є ученицею 11 класу ЗОШ №2. Хоче проживати з матір`ю, навчатися у навчальному закладі Європи. Повідомила, що батько з нею не спілкується, з чоловіком матері має гарні відносини.

Заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.03.2005 батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , указані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.03.2018.

Відповдно до наданого розрахунку від 29.01.2021 відповідач має заборгованість по аліментах, які стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_2 у розмірі 34000 грн.

Згідно Свідоцтва про укладання шлюбу від 13.11.2020 серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Республіки Болгарія, 13.11.2020 уклав шлюб з ОСОБА_1 , позивачем у справі.

Згідно наданої копії дозволу на проживання від 23.04.2021, виданого Міністерством внутрішніх справ Республіки Болгарія, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має дозвіл на тривале перебування, як член сім`ї громадянина Болгарії до 07.04.2022.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до вимог статті 7 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ст.ст 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як вбачається зі ст.29 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до наданої копії паспорту громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду справи виповнилось 17 років.

Отже, відповідно до статті 313 Цивільного кодексу України особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України без супроводу та згоди від дорослих за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Тобто, після досягнення відповідного віку не потрібно отримувати дозвіл другого з батьків, для виїзду за кордон.

При цьому порядок реалізації цього права врегульовано Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57).

Відповідно до зазначеного Порядку виїзд осіб, які досягли 16-річного віку здійснюється на підставі:

- паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

- дипломатичного паспорта;

- службового паспорта;

- проїзного документа дитини, який видається дітям у віці до 18 років, або якщо вони вписані в закордонний паспорт одного з батьків - на підставі закордонного паспорту одного з батьків та у його супроводі.

Суд констатує хибне посилання та тлумачення позивача вимог Порядку провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне місце проживання, затвердженого Наказом МВС України № 816 від 16.08.2016, а саме те, що разом із заявою для виїзду громадян України за кордон на постійне місце проживання, заявник який досяг 16-річного віку подає нотаріально засвідчену згоду законних представників, які залишаються в Україні, на виїзд за кордон на постійне проживаня особи.

Оскільки, у вказаному вище Порядку чітко зазначається, що оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання (далі - оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання) здійснюється:

1) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі її особистої заяви про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання;

2) особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники). Заява оформлюється на ім`я керівника територіального органу ДМС та подається до територіального підрозділу ДМС за зареєстрованим місцем проживання особи в Україні. Заява заповнюється заявником в паперовій формі або працівником територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладено функції з прийому заяв (далі - працівник територіального підрозділу ДМС), в електронній формі. Стосовно осіб, які досягли 16-річного віку, заповнюється два примірники заяви.

Щодо вимоги у позовній заяві щодо надання дозволу на постійне місце проживання у Республіца Болгарія варто наголосити на тому, що згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, відповідно до частини третьої статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями частини 2 статті 29 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

З урахуванням зазначеного, встановивши обставини справи, а також те, що на момент розгляду справи до винесення рішення по суті спору ОСОБА_2 виповнилося 17 років, суд вважає, що передбачені законом підстави для визначення судом постійного місця проживання дитини з матір`ю - відсутні.

Закон не встановлює права суду визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років.

Крім того, в даному випадку втручання суду у приватне життя дитини щодо визначення її місця проживання на постійний строк може призвести до порушення її ж права самостійно визначати в будь-який час на власний розсуд, з ким із батьків вона бажає проживати.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенеції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, не вдаючись до аналізу інших обставин, які мали значення для вирішення справи, з урахуванням того, що на час розгляду справи ОСОБА_2 виповнилося 17 років, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.131, 160 СК України, Порядком провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне місце проживання, затвердженого Наказом МВС України № 816 від 16.08.2016, ст.ст.11, 13, 60, 81, 141, 265-268, 279, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітної ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про виїзд дитини за кордон без згоди батька - відмовити.

Повний текст рішення буде складено 28.05.2022.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька