10.06.2022 Справа № 756/9712/21
Унікальний №756/9712/21
Провадження №2/756/950/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участі секретаря Гриненко Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину сумісного придбаного майна -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину сумісного придбаного майна, посилаючись на те, що з вересня 2013 року вона проживала разом з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З часу їхнього спільного проживання, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. З моменту спільного проживання, на спільно зароблені гроші та позичені кошти позивач та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 733 874,00 гривень, квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 618052,68 гривень, також придбали майнові права АДРЕСА_3 , вартістю 1 223 483,66 гривень. ОСОБА_3 від іншого шлюбу має сина ОСОБА_2 , який останні роки не проживав із батьком та з позивачкою, та не приймав участь у веденні спільного господарства, а також ніколи не надавав батьку грошові кошти для його забезпечення та утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Померлого хоронили дочка та зять позивачки разом з відповідачем.

Майно, яке було придбане чоловіком і жінкою під час їхнього спільного проживання однією сім`єю, має бути визнане спільною сумісною власністю. 1/2 його частина має бути виключена зі спадкового майна, а за другим із цивільного подружжя має бути визнане право власності на цю частку.

Предметом даного спору є встановлення факту постійного проживання позивачки та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з вересня 2013 року по квітень 2021 року з метою подальшого поділу сумісно набутого нерухомого майна, після смерті останнього, в порядку спадкування за законом та встановлення зміни черговості спадкування за законом позивача з четвертої черги на першу, разом із спадкоємцем першої черги, щодо наступного майна:

- квартири АДРЕСА_1 ;

- квартиру АДРЕСА_2 ;

- майнові права АДРЕСА_3 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала про просила суд постановити рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з вересня 2013 року до квітня 2021 р; визнати квартиру загальною площею 48,3 кв.м. та житловою площею 18,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 48,3 кв.м. та житловою площею 18,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати квартиру загальною площею 20,70 кв.м. та житловою площею 10,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_5 спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 20,70 кв.м. та житловою площею 10,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_6 ; визнати майнові права на квартиру загальною площею 73,46 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину майнових прав квартири загальною площею 73,46 кв.м. що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правнику допомогу.

25.08.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що позивач вказує, що спільно проживати з ОСОБА_3 вона почала з літа 2013 року в квартирі по АДРЕСА_7 разом з батьками померлого та відповідачем. Вказане не відповідає дійсності, адже відповідач, та його бабуся як особи, які постійно проживали за вказаною вище адресою, з впевненістю заявляють, що позивач ніколи не проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 в квартирі по АДРЕСА_7 . В 2016 році, у зв`язку із придбанням житла за адресою: АДРЕСА_2 . батько відповідача переїхав жити до вказаної квартири. У якій і був один зареєстрований з 2018 року і до смерті. Відповідно до наданої позивачем копії паспорту, з 1992 року остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 . з наданої позивачем інформації на сьогоднішній день адреса її реєстрації не змінена. Ні вона особисто, ні її діти або онуки, батьки ніколи не були зареєстровані у начебто придбаному нею житлі. Натомість сам ОСОБА_3 був зареєстрований у придбаній ним за власні грошові кошти квартирі по АДРЕСА_2 . а у квартирі яку він придбав у грудні 2018 р. зареєстрований його син (відповідач) та син відповідача, онук ОСОБА_3 . Окпім того позивач зазначає, що у неї були власні грошові кошти після продажу автомобіля Mitsubishi Outlander, але позивачем не надано жодного доказу який би доводив, що зазначені грошові кошти було спрямовано саме на придбання квартири по АДРЕСА_2 . Також у відповідності до Декларації яка була подана особисто позивачем 23.03.2017р. остання у п.2.2. Інформація про членів сім ї суб`єкта декларування вказала: мати - ОСОБА_4 , дочку - ОСОБА_5 ОСОБА_6 , онучка - ОСОБА_7 , онук - ОСОБА_8 . Тобто, станом на 23.03.2017 р. позивач ОСОБА_3 своїм чоловіком не вважала і як наслідок, не віднесла його до членів своєї родини. Сам ОСОБА_3 також не вважав позивача частиною своєї родини. При підписанні договору купівлі-продажу квартири 21.12.2018 р. ОСОБА_3 своєю заявою яка зберігається у справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенка O.A.. ствердив, що він на момент укладання договору в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю. Отже, оцінивши надані позивачем докази щодо підтвердження вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, а також положення СК України, якими врегульовано відносини між особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання між та померлим ОСОБА_3 , яке пов`язане їхнім спільним побутом та взаємними правами та обов`язками між ними в період з вересня 2013 року по 19.04.2021р. Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти наданого позову заперечує, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з вересня 2013 року до моменту настання смерті останнього проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

Заслухавши показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були знайомі, однак не були родиною та не вели спільне господарство.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За приписами ч. 1 ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

Відповідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

П. 6 Рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що положення ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 56 СК України щодо непроживання подружжя спільно стосується лише офіційно зареєстрованих шлюбів.

Аналогічні висновки зроблені в ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №369/10940/13ц (провадження №6-17574св14)

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.08.2019 справа №588/350/15 (провадження №61-30273св18)

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору про участь у фонді фінансування будівництва № 66469 від 13.01.2014року ОСОБА_3 надав згоду на у участь у фонді фінансування будівництва однокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

10.02.2014р. ОСОБА_3 уклав договір №66469 про уступку майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , вартість об`єкта інвестування 618052,68грн.

Згідно договору купівлі- продажу від 21.12.2018р. ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 за ціною 733874,00грн. У договорі купівлі-продажу від 21.12.2018 квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 зазначив, на момент укладення цього договору в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю( пункт11 договору).

Згідно договору про участь у фонді фінансування будівництва № 82953 від 22.11.2017року ОСОБА_3 надав згоду на у участь у фонді фінансування будівництва двохкімнатної квартири АДРЕСА_3 .

26.02.2018р. ОСОБА_3 уклав договір про уступку майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 , вартість об`єкта інвестування 1223483,66грн.

Відповідно до ст.. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва( інвестування) не є правом власності. Оскільки об`єкт будівництва( інвестування) не існує на момент встановлення, а тому не може існувати й прав власності на нього.

Згідно з нормами ЦК України до первинного способу набуття права власності, зокрема, належить набуття права власності на новостворену річ (в тому числі, на об`єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст.331 ЦК України).

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Крім того, зі змісту позову вбачається, що позивачка мала заощадження грошових коштів, які залишилися після розірвання попереднього шлюбу . Однак, належних та допустимих доказів які б підтвердили факт наявності особистих заощаджень коштів позивачем суду надано не було.,

Суд при цьому зважає на те, на ці ж обставини посилався представник відповідача в судовому засіданні, що ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , де він і зареєстрований. При цьому, доводячи при розгляді спору спільне проживання з позивачем ОСОБА_1 , в договорі зазначив, що особи, на момент укладення цього договору в шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 .

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» існує визначення місця перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, та визначення місця проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Отже, факт того, що сторони були зареєстровані за різними адресами, свідчить про визначення ними окремих місць їх постійного проживання, а квартира АДРЕСА_2 , не була постійним місцем проживання ОСОБА_1 .

Аналогічні висновки зроблені в ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №369/10940/13ц (провадження №6-17574св14)

З наданих позивачем копій фотокарток на яких зафіксовані сторони, також не можливо встановити період за який вони були здійснені та які події на них засвідчені.

Поруч з наведеним, згідно пояснень представника відповідача, позивачка у відповідності до Декларації яка була подана особисто нею 23.03.2017р. у п.2.2. Інформація про членів сім ї суб`єкта декларування вказала: мати - ОСОБА_4 , дочку - ОСОБА_5 ОСОБА_6 , онучка - ОСОБА_7 , онук - ОСОБА_8 .

Тобто, станом на 23.03.2017 р. позивач ОСОБА_3 своїм чоловіком не вважала і як наслідок, не віднесла його до членів своєї родини.

Системний аналіз наведеного, дає підстави для висновку, що позивачем не було доведено у судовому засіданні наявність між нею та померлим ОСОБА_3 усталених відносин притаманних подружжю в період з вересня 2013 року до квітня 2021 року, а саме не надано доказів про спільне проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, не надано доказів своєї участі у набутті спільно з відповідачкою спірного майна. Тому, суд не знаходячи підстав для задоволення вимоги пов`язаних із встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з вересня 2013 року до квітень 2022 року, приходить до висновку стосовно відмови у похідних позивних вимогах що стосуються визнання права власності на частину сумісно придбаного майна.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265, 280-281 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частину сумісного придбаного майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Луценко