КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№ 133/7/20
Провадження № 2/133/73/22
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2022 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Кучерук І.М.,

за участю секретаря Бірюкової Т.П.,

представника відповідача Лукашенка Ю.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» (далі ПАТ «Жежелівський кар`єр»), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (том 1 а.с.167-170), просить стягнути з відповідача вихідну допомогу при звільненні, компенсацію за невикористану щорічну відпустку, заборгованість по заробітній платі за роботу у вихідні та неробочі дні під час службового відрядження, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Жежелівський кар`єр» в період з 09.03.2017 по 15.10.2019.

15.10.2019 на підставі наказу №109-к від 15.10.2019 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з скороченням штату працівників без запропонування йому будь-якої іншої вакантної посади на підприємстві.

При звільненні відповідач не виконав вимоги ч. 1 ст. 47 КЗпП України, а саме не здійснив повний розрахунок з позивачем у день звільнення.

Також відповідач не виконав вимоги ст. 117 КЗпП України і не виплатив позивачу суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на розгляд судді Кучерук І.М. надійшла вказана вище справа.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2021 справу прийнято до свого провадження та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини наведені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та підтвердив позицію наведену у відзиві на позов. В обґрунтування заперечень зазначив, що 15.10.2019 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з скороченням штату працівників без запропонування йому будь-якої іншої вакантної посади на підприємстві, тому що ні на момент вручення позивачу повідомлення про вивільнення, ні на момент звільнення позивача на підприємстві вакантних посад не було. Щодо даного факту Управлінням держпраці у Вінницькій області проведено 26.12.2019 інспекційне відвідування, за результатами якого в цій частині порушень не виявлено. Крім того, виплата всіх сум, що належали позивачу, а саме заробітної плати нарахованої за жовтень в розмірі 11 363,64 грн., компенсації за 17 днів невикористаної відпустки в розмірі 15 554,83 грн., вихідної допомоги в розмірі посадового окладу - 25 000,00 грн., що разом складає 51 918,47 грн., була проведена 16.10-17.10.2019 в межах строку, визначеного ст.116 КЗпП України.

Зазначив також, що позивач не мав права на додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів за шкідливі умови праці, а тому тривалість його щорічної основної відпустки за весь час роботи на підприємстві складає 62 календарних дня, з яких використав 55 днів. Вважає, що позивач не використав лише 7 днів щорічної відпустки, а проведені після його звільнення виплати за невикористані 10 днів відпустки є переплатою.

Щодо вимог позивача про виплату йому заробітної плати за роботу у вихідні дні у подвійному розмірі на період відрядження, відповідач вказує на те, що відповідно до наказів про надання відряджень, позивач направлявся до Чеської Республіки на службовому авто (952 км), тобто ніяк не міг направлятись в той же день роботи, а тому у нього було лише право на отримання іншого дня відпочинку.

Оскільки з позивачем проведено повний розрахунок як по заробітній платі, так і по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та відрядження, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є безпідставною.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому підтримує заявлені позовні вимоги. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що при звільненні відповідач не виконав вимоги ч. 2 ст. 47 КЗпП України, а саме власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи, а також вимоги ч.2 ст. 116 КЗпП України, а саме не повідомив його про нараховані суми, належні йому при звільненні. Відповідач, порушивши терміни виплати всіх належних йому сум в день його звільнення на два дні, не виплатив йому компенсації за таку затримку у розмірі середньодобового заробітку за кожен день такого прострочення. З огляду на вказане, вважає, що йому не виплачено вихідну допомогу при звільненні. Також зазначає, що відповідно до ЗУ «Про відпустки» та посадової інструкції він мав право на додаткову щорічну відпустку тривалістю 7 календарних днів, а тому тривалість його невикористаної відпустки складає 45 календарних днів, які підлягають грошовій компенсації, а відповідно до п. 9-11 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59, відповідач зобов`язаний виплатити йому компенсацію у подвійному розмірі за роботу у вихідні дні під час відряджень тривалістю 32 дня. Вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити йому суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 16.10.2019 по день остаточного розрахунку.

Відповідач надав до суду заперечення, в якому підтвердив позицію викладену у відзиві на позов.

Крім цього, відповідач подав до суду клопотання, в якому заперечує проти доказів, наданих позивачем, та просить визнати їх недопустимими. На підтвердження своїх слів посилається на п.5.27 ДСТУ та положення ст.ст.83, 95, 178, 179 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що вона працювала на ПАТ «Жежелівський кар`єр» з 13.06.1983 по 30.06.2020. В період з липня по жовтень 2019 року виконувала обов`язки і секретаря і здійснювала роботу щодо кадрів. 22.07.2019 на електронну пошту прийшло розпорядження від керівника підприємства про надання всім працівникам невикористаної щорічної відпустки, в тому числі і позивачу, але так як він 22-23.07.2019 виконував ще певні доручення (подача документів Держгеокадастру) та знаходився у відрядженні, тому він пішов у відпустку з 24.07.2019 тривалістю 31 календарний день. ОСОБА_3 на електронну пошту надійшов лист, у якому він підтверджує, що знаходиться з 24.07.2019 у відпустці. Позивач займав посаду керівника відділу збуту. З керівником підприємства ОСОБА_4 вони були у дружніх відносинах. Конфлікту між ними не було. Коли на підприємстві не було ОСОБА_4 , то його обов`язки виконував позивач, але останнє слово все одно було за ОСОБА_4 .

Наказ №49 від 22.07.2019 готувала вона. Крім наказу, вона ще набирала тексти заяв працівникам на відпустки, тому у заяві ОСОБА_1 допустила технічну помилку у її даті.

23.07.2019 ОСОБА_5 повернувся з відрядження на підприємство по закінченню робочого дня (о 18 чи 19 год.), тому вона не мала змоги підписати в нього заяву на відпустку та ознайомити із наказом. Однак електронною поштою від позивача надійшов лист у якому він підтвердив, що з 24.07.2019 перебуває у невикористаній відпустці.

Коли позивач приїхав на підприємство, щоб ознайомитися із наказом про скорочення його посади, то вона попросила підписати заяву на відпустку і ознайомитися під підпис із відповідним наказом, проте він відмовився, про що було складено акт. Позивач дійсно в цей період знаходився у відпустці і йому було виплачено відпускні.

На запитання позивача свідок суду пояснила, що з 24.07.2019 по 12.08.2019 його не було на робочому місці на підприємстві.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що працює на підприємстві бухгалтером з 08.12.2018 по теперішній час. У липні 2019 надійшло розпорядження керівника підприємства про надання всім працівникам невикористаної щорічної відпустки у зв`язку з тим, що кар`єр ставав і не було роботи. Всіх масово відправляли у відпустки, і позивача в тому числі тривалістю 31 календарний день. Їй, як бухгалтеру, прийшов наказ, згідно з яким вона нараховувала відпускні. Позивач з 24.07.2019 по 12.08.2019 знаходився у відпустці, за що отримав відпускні. 22.07.-23.07.2019 позивач знаходився у відрядженні, так як виконував розпорядження керівника.

Коли позивач приїхав на підприємство, щоб ознайомитися із наказом про скорочення його посади, то він відмовився підписати заяву на відпустку і ознайомитися з відповідним наказом, про що було складено акт.

На підставі наказу №109-к від 15.10.2019 нею було проведено розрахунок із позивачем за 10 відпрацьованих робочих днів, компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 17 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі окладу. Дані кошти були перераховані на картковий рахунок позивача в два етапи 16 і 17.10.2019. Дані виплати так здійснювалися тому, що позивач не здавав телефон, який коштував 14 тисяч гривень, а керівник Свідерський готував наказ на відрахування із заробітної плати коштів за даний телефон, а потім за його заявою було порушено кримінальну справу відносно позивача. Вона як бухгалтер здійснює нарахування заробітної плати, а до відряджень не має відношення.

На запитання позивача свідок суду пояснила, що в період з 24.07.2019 по 12.08.2019 позивача не було на робочому місці, ключі від кабінету весь цей час лежали в бухгалтерії. Вона також була у відпустці в цей період, проте її тривалість була 5 календарних днів, на більше її не відпускали. Платіжну відомість позивач не підписував, оскільки розрахунок йому надійшов на його банківську картку. Дану відомість вона подає в казначейство, а кошти надходять на картковий рахунок. Позивач міг дізнатися про кошти, які йому були нараховані з розрахункових листів.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що працює на підприємстві з 1995 року і по теперішній час. У зв`язку із виробничою необхідністю всіх працівників в період з липня по серпень 2019 року відправляли у невикористані щорічну відпустки.

Коли позивач приїхав на підприємство 14.08.2019, щоб оформити відрядження, то він відмовився підписати заяву на відпустку і ознайомитися з відповідним наказом, про що було складено акт. У зв`язку з відрядженням йому було виплачено лише добові. Мета відрядження їй невідома. Позивач їхав у відрядження з власної ініціативи.

На запитання позивача свідок суду пояснила, що позивачу за 14.08.2019 було виплачено 80 євро добових за кордоном, а 13.08.2019 і 15.08.2019 10% мінімальних добових по Україні. В її обов`язки входить лише нарахування добових за відрядження.

Заслухавши доводи сторін, показання свідків, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що 09.03.2017 між ОСОБА_1 та ПАТ «Жежелівський кар`єр» укладено строковий трудовий договір, строк дії якого встановлено до 31.12.2017 (том 1 а.с.13-15, 94-97).

Відповідно до трудового договору №99 від 28.12.2017 між ОСОБА_1 та ПАТ «Жежелівський кар`єр» укладено строковий трудовий договір. Згідно з п.1.4. трудового договору строк дії погоджується та встановлюється сторонами з 01.01.2018 до 31.12.2018 включно. Якщо після закінчення терміну трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк (том 1 а.с.16-17, 101-103). Відповідно до п.3.3. договору працівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 31 календарний день на рік. Розмір посадового окладу позивача складає 25000 грн. (п.4.1. договору).

Згідно з штатного розкладу на 01.06.2019 та 04.10.2019 розмір посадового окладу ОСОБА_1 складає 25000 грн. (том 1 а.с.76-77).

Відповідно до наказу №34-к від 08.08.2018 позивачу на підставі його заяви від 03.08.2018 надано відпустку тривалістю 11 календарних днів в рахунок щорічної, починаючи з 06.08.2018 по 16.08.2018 (том 1 а.с.130).

Відповідно до наказу №41-к від 26.06.2019 позивачу на підставі його заяви від 19.06.2019 надано відпустку тривалістю 14 календарних днів в рахунок щорічної, починаючи з 06.07.2019 по 19.07.2019 (том 1 а.с.131).

Відповідно до змісту електронного листа, адресованого роботодавцю (том 1 а.с.136), позивач просив надати йому відпустку з 24.07.2019.

Згідно з електронним повідомленням, адресованим генеральному директору Смірнову О. (том 1 а.с.139), ОСОБА_1 підтвердив, що з 24.07.2019 знаходиться у відпустці.

Згідно з наказом №49-к від 22.07.2019 позивачу на підставі його заяви від 24.07.2019 надано чергову відпустку за період роботи з березня 2018 року по березень 2019 року тривалістю 31 календарний день, починаючи з 24.07.2019 по 23.08.2019 (том 1 зворот а.с.20, 132-135).

Позивач відмовився підписати наказ №49-к від 22.07.2019 про надання йому відпустки та відповідну заяву, що підтверджено актом роботодавця. Розрахунок по відпускних виплачено вчасно (том 1 а.с.144).

Наказом №36 від 08.08.2019 ОСОБА_1 відсторонено від виконання обов`язків керівника відділу збуту з 08.08.2019 по 08.09.2019 із збереженням заробітної плати. З даним наказом позивача ознайомлено 12.08.2019 (том 1 а.с.21).

Повідомлення про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників ПАТ «Жежелівський кар`єр», яке відбудеться 15.10.2019, а також про відсутність вакантних посад для його переведення, позивач отримав 12.08.2019 (том 1 а.с.22).

Наказом генерального директора ПрАТ «Жежелівський кар`єр» №38 від 08.08.2019 внесено зміни до штатного розпису та скорочення штату працівників у зв`язку із зупинкою виробництва та реалізації продукції. Відповідно до якого з 15.10.2019 скорочено посаду керівника відділу збуту, яку займав позивач, та виведено її із штатного розпису. З даним наказом позивача ознайомлено 12.08.2019 (том 1 а.с.23).

15.10.2019 на підставі наказу №109-к від 15.10.2019 позивача звільнено з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України (том 1 а.с.32, 90).

Вказаним вище наказом було передбачено виплату позивачу вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки тривалістю 17 календарних днів.

Згідно з відомістю на виплату №ПР-00000072 за жовтень 2019 року ОСОБА_1 на картковий рахунок 16.10.2019 ПАТ «Жежелівський кар`єр» виплачено 9415,87 грн. (том 1 а.с.92, 93).

Згідно з відомістю на виплату №ПР-00000073 за жовтень 2019 року ОСОБА_1 на картковий рахунок 17.10.2019 ПАТ «Жежелівський кар`єр» виплачено 32378,50 грн. (том 1 а.с.91, 93).

Відповідно до акта інспекційного відвідування ПАТ «Жежелівський кар`єр» №ВН 2219/1572/АВ від 26.12.2019 (том 1 а.с.78-89), складеного інспектором Управління держпраці у Вінницькій області Мандюром І.В., встановлено, що ОСОБА_1 згідно поданої заяви перебував у відпустці тривалістю 14 календарних днів в період з 06.07.2019 по 19.07.2019. Відповідно до розпорядження директора Смірнова А., через відсутність роботи на підприємстві, ОСОБА_1 відправлено у чергову відпустку. Заяву про надання відпустки ОСОБА_1 не підписав, оскільки його не було на роботі, а підтвердив листом на електронну адресу, що з 24.07.2019 знаходиться у плановій відпустці і на зв`язку. За відпустки позивачу 19.07.2019 виплачено кошти в сумі 15000 грн., а також 09.08.2019 25890,25 грн. 15.10.2019 ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі наказу №109-к від 15.10.2019 і виплачено заробітну плату за 10 робочих днів - 11363,64 грн., компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 17 календарних днів - 15554,83 грн., вихідну допомогу 25000 грн. Вказані вище виплати роботодавцем проведено 16.10.2019 в сумі 9415,87 грн. та 17.10.2019 в сумі 32378,50 грн.

В ході проведення інспекційного відвідування ПАТ «Жежелівський кар`єр» інспектором Управління держпраці у Вінницькій області Мандюром І.В. виявлено наступні порушення трудового законодавства, а саме: в порушення вимог ч.5 ст.79 КЗпП ОСОБА_1 письмово не повідомлено про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні; в порушення вимог ч.4 ст.115 КЗпП позивачу виплачено заробітну плату за весь час щорічної відпустки, яка була йому надана з 24.07.2019, 09.08.2019, тобто з порушенням строків (том 1 а.с.86-87).

Відповідно до положень Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 за № 59 (далі - Інструкція) службовим відрядженням є поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Пунктами 8-11 розд. І Інструкції передбачено, що на працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений. Замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються. Якщо працівник спеціально відряджений для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то компенсація за роботу в ці дні виплачується відповідно до чинного законодавства. Якщо працівник відбуває у відрядження у вихідний день, то йому після повернення з відрядження в установленому порядку надається інший день відпочинку. Якщо наказом про відрядження передбачено повернення працівника з відрядження у вихідний день, то працівникові може надаватися інший день відпочинку відповідно до законодавства у сфері регулювання трудових відносин.

Згідно з п. 16 розд. ІІІ Інструкції за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються (перераховуються) добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98, у національній валюті держави, до якої відряджається працівник, або у доларах США / євро, або у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на день подання уповноваженому банку розрахунку витрат на відрядження. Визначення кількості днів відрядження для виплати добових проводиться з урахуванням дня вибуття у відрядження й дня прибуття до місця постійної роботи, що зараховуються як два дні.

Відповідно до п. 17 розд. IIІ Інструкції після повернення з відрядження працівник зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, виданих на відрядження.

Разом із звітом подаються документи (в оригіналі), що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, із зазначенням форми їх оплати (готівкою, чеком, платіжною карткою, безготівковим перерахунком).

У разі відсутності первинних або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування працівника у відрядженні, до звіту додаються завірені відділом кадрів або головним бухгалтером ксерокопії сторінок закордонного паспорта чи документа, що його замінює, з прізвищем відрядженого працівника та відмітками прикордонних служб про перетин кордону (за їх наявності) або довідка Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину відрядженим працівником державного кордону України (у якій зазначено пункт пропуску, дата та час перетину кордону, серія, номер, тип та назва паспортного документа).

Наказ генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №63А від 07.06.2017, згідно з яким ОСОБА_1 відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки терміном на 6 календарних днів з 12.06.2017 по 17.06.2017 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 80 євро за добу (том 1 а.с.145, 196) не підписаний роботодавцем, а тому суд не бере його до уваги як допустимий доказ.

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000235 від 17.06.2017, на підставі посвідчення про відрядження за період з 12.06.2017 по 17.06.2017 ОСОБА_1 було отримано 13986,65 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.12).

17.06.2017 є вихідним днем. Однак відповідно до посвідчення про відрядження та відмітки у закордонному паспорті позивач 17.06.2017 вибув з м. Острави Чеської Республіки та прибув цього ж дня в с. Жежелів (том 2 а.с.13-14).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №104 від 04.08.2017 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки терміном на 5 календарних днів з 06.08.2017 по 10.08.2017 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 2437,87 грн. за добу (том 1 а.с.146).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000312 від 14.08.2017, на підставі посвідчення про відрядження за період з 06.08.2017 по 10.08.2017 ОСОБА_1 було отримано 12189,35 грн. (том 2 а.с.16, 17).

06.08.2017 є вихідним днем. Проте відповідно до посвідчення про відрядження позивач 06.08.2017 вибув із с. Жежелів та цього ж дня прибув до м. Острави Чеської Республіки (том 2 а.с.17).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №128 від 15.09.2017 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки терміном на 6 календарних днів з 17.09.2017 по 22.09.2017 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 2498,83 грн. за добу (том 1 а.с.147).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000387 від 23.09.2017, на підставі посвідчення про відрядження за період з 17.09.2017 по 22.09.2017 ОСОБА_1 було отримано 14992,97 грн. (том 2 а.с.19, 21).

17.09.2017 є вихідним днем. Проте згідно з відміткою у закордонному паспорті позивач 17.09.2017 прибув до Чеської Республіки, а нарада в м. Острава Чеської Республіки відбувалася в період з 18.09.2017 по 24.09.2017, про що свідчить повідомлення, адресоване на ім`я позивача (том 2 а.с.20, 22).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №11 від 19.01.2018 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 5 календарних днів з 21.01.2018 по 25.01.2018 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 372,30 грн. добових по Україні за 2 доби та 2827,20 грн. добових за кордоном за 3 доби (том 1 а.с.148).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000036 від 26.01.2018, на підставі посвідчення про відрядження за період з 21.01.2018 по 25.01.2018 ОСОБА_1 було отримано 9226,20 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.23, 25).

21.01.2018 є вихідним днем. Проте відповідно до посвідчення про відрядження позивач 21.01.2018 вибув із с. Жежелів та 22.01.2018 прибув до м. Острави Чеської Республіки, що також підтверджено відміткою у закордонному паспорті позивача (том 2 а.с.24, 25-26).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №14 від 31.01.2018 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 7 календарних днів з 03.02.2018 по 09.02.2018 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 372,30 грн. добових по Україні за 2 доби та 2786,40 грн. добових за кордоном за 5 діб (том 1 а.с.149).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000086 від 12.02.2018, на підставі посвідчення про відрядження за період з 03.02.2018 по 09.02.2018, а також на підставі посадкового білету ВН №357160 (09.02.2018 10.02.2018) ОСОБА_1 було отримано 15218,38 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.28, 33).

03.02.2018 і 04.02.2018 є вихідними днями. Проте згідно з відміткою у закордонному паспорті позивач 04.02.2018 прибув до Чеської Республіки (том 1 а.с.28).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №41 від 05.04.2018 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 6 календарних днів з 08.04.2018 по 13.04.2018 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 372,30 грн. добових по Україні за 2 доби та 2556,60 грн. добових за кордоном за 4 доби (том 1 а.с.151).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000315 від 13.04.2018, на підставі посвідчення про відрядження за період з 08.04.2018 по 13.04.2018, а також на підставі квитанції на проживання в готелі Racovec м. Брно (09.04.2018 10.04.2018) ОСОБА_1 було отримано 12717,67 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.34-35).

08.04.2018 є святковим днем. 09.04.2018 є неробочим днем. Проте згідно з відміткою у закордонному паспорті позивач 09.04.2018 прибув до Чеської Республіки (том 2 а.с.37).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №87 від 20.07.2018 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 6 календарних днів з 23.07.2018 по 28.07.2018 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 372,30 грн. добових по Україні за 2 доби та 2454,10 грн. добових за кордоном за 4 доби (том 2 а.с.115).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000545 від 30.07.2018, на підставі посвідчення про відрядження за період з 22.07.2018 по 30.07.2018, ОСОБА_1 було отримано 10561,00 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.38, 40).

28.07.2018 є вихідним днем. Проте згідно з відміткою у посвідченні про відрядження №ПР-0000034 від 22.07.2018 ОСОБА_1 прибув та вибув з пункту призначення м. Острава 24.07.2018, а прибув до місця постійної роботи в с. Жежелів 25.07.2018 (том 2 а.с.41).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №92 від 17.08.2018 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 7 календарних днів з 18.08.2018 по 24.08.2018 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 372,30 грн. добових по Україні за 4 доби та 2516,91 грн. добових за кордоном за 3 доби (а.с.152).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000570 від 27.08.2018, на підставі посвідчення про відрядження за період з 19.08.2018 по 24.08.2018, а також на підставі квитанції із автозаправки від 21.08.2018, квитанцій за проїзд по автобану від 21.08.2018 і 27.08.2018, квитанцій на проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 22.08.-24.08.2018 ОСОБА_1 було отримано 12952,99 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.42-49).

19.08.2018 є вихідним днем. Проте згідно з відміткою у посвідченні про відрядження № НОМЕР_1 від 17.08.2018 ОСОБА_1 прибув в пункт призначення м. Острава 19.08.2018, з якого вибув 21.08.2018, а прибув до місця постійної роботи в с. Жежелів 25.08.2018 (том 2 а.с.45). 24.08.2018 є святковим днем. Проте згідно із квитанцією з готелю Ужгород від 24.08.2018 позивач прибув до готелю 23.08.2018, а вибув 24.08.2018 (том 2 а.с.49).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000631 від 10.10.2018, на підставі посвідчення про відрядження за період з 03.10.2018 по 09.10.2018, а також на підставі квитанцій за проїзд по автобану від 04.10.2018 і 10.10.2018, квитанції на проживання в готелі OMV Geska republika Brno-verkov від 04.10.2018 ОСОБА_1 було отримано 16806,46 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.53-60).

06.10-07.10.2018 є вихідними днями. Проте жодного документа на підтвердження знаходження позивача в цей період в м. Острава до суду не надано.

Наказ генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №131 від 22.10.2018 згідно з яким ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 7 календарних днів з 23.10.2018 по 29.10.2018 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 372,30 грн. добових по Україні за 2 доби та 2585,98 грн. добових за кордоном за 5 діб (том 1 а.с.29), не підписаний роботодавцем, а тому суд не бере його до уваги як допустимий доказ.

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000660 від 29.10.2018, на підставі посвідчення про відрядження за період з 24.10.2018 по 27.10.2018, ОСОБА_1 було отримано 8440,86 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.61-62).

27.10.2018 є вихідним днем. Проте відповідно до відмітки у закордонному паспорті позивача, останній 26.10.2018 вибув із Чеської Республіки (том 2 а.с.63).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000708 від 26.11.2018, на підставі посвідчення про відрядження за період з 21.11.2018 по 25.11.2018, ОСОБА_1 було отримано 8349,79 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.64).

24.11.2018 і 25.11.2018 є вихідними днями. Проте жодного документу на підтвердження знаходження позивача в цей період в м. Острава до суду не надано.

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №148А від 03.12.2018 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 6 календарних днів з 03.12.2018 по 08.12.2018 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 372,30 грн. добових по Україні за 2 доби та 2554,024 грн. добових за кордоном за 4 доби (том 2 а.с. 116).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000709 від 10.12.2018, на підставі посвідчення про відрядження за період з 03.12.2018 по 08.12.2018, квитанцій на проживання в готелі ОСОБА_8 було отримано 15907,54 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.67-70).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №7а від 08.01.2019 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 5 календарних днів з 08.01.2019 по 12.01.2019 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 417,30 грн. добових по Україні за 1 добу та 2445,41 грн. добових за кордоном за 4 доби (том 1 а.с.153).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000122 від 29.03.2019, на підставі посвідчення про відрядження за період з 08.01.2019 по 12.01.2019, квитанцій на проживання в готелі Czech Inn Hotels в м. Прага в період з 08.01.-11.01.2019 ОСОБА_1 було отримано 14822,15 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.72-78).

12.01.2019 є вихідним днем. Проте згідно з відміткою у посвідченні про відрядження № НОМЕР_2 від 08.01.2019, а також закордонного паспорту ОСОБА_1 вибув з пункту призначення м. Острава 11.01.2019, а прибув до місця постійної роботи в с. Жежелів 12.01.2019 (том 2 а.с.75-76).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №13 від 21.03.2019 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 10 календарних днів з 26.03.2019 по 04.04.2019 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 417,30 грн. добових по Україні за 2 доби та 2467,71 грн. добових за кордоном за 8 діб (том 2 а.с.117).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000123 від 31.03.2019, на підставі посвідчення про відрядження за період з 25.03.2019 по 31.03.2019, квитанції на проживання в готелі ОСОБА_9 в період з 28.03-29.03.2019, квитанцій за проїзд по автобану 26.03.2019 і 29.03.2019, квитанції про заправку автомобіля 26.03.2019 ОСОБА_1 було отримано 13629,75 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.79-85).

30.03.2019 є вихідним днем. Проте згідно з відміткою у посвідченні про відрядження № НОМЕР_3 від 26.03.2019, а також закордонного паспорту ОСОБА_1 вибув з пункту призначення м. Острава 29.03.2019, а прибув до місця постійної роботи в с. Жежелів 30.03.2019 (том 2 а.с.81-82).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №20А від 03.05.2019 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 5 календарних днів з 05.05.2019 по 09.05.2019 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 417,30 грн. добових по Україні за 2 доби та 2352,38 грн. добових за кордоном за 3 доби (том 1 а.с.154).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000200 від 10.05.2019, на підставі посвідчення про відрядження за період з 05.05.2019 по 09.05.2019, квитанції на проживання в готелі ОСОБА_8 в період з 07.05.-08.05.2019 ОСОБА_1 було отримано 9908,57 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.86-90).

05.05.2019 є вихідним днем, а 09.05.2019 є святковим днем. Проте згідно з відміткою у посвідченні про відрядження № НОМЕР_4 від 05.05.2019, а також закордонного паспорту ОСОБА_1 вибув у відрядження з місця постійної роботи с. Жежелів 05.05.2019 та прибув в пункт призначення м. Острава 06.05.2019, а також відповідно 08.05.2019 вибув з м. Острава та прибув в с. Жежелів 09.05.2019 (том 2 а.с.87, 89).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №31 від 19.06.2019 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 6 календарних днів з 21.06.2019 по 26.06.2019 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 417,30 грн. добових по Україні за 2 доби та 2361,66 грн. добових за кордоном за 4 доби (том 2 а.с.115).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000249 від 26.06.2019, на підставі посвідчення про відрядження за період з 21.06.2019 по 26.06.2019, квитанцій на проживання в готелі Czech Inn Hotels в м. Прага в період з 22.06-25.06.2019, квитанцій за проїзд по автобану 22.06.2019 і 25.06.2019, квитанції про заправку автомобіля 22.06.2019, 25.06.2019, картки міжнародного автомобільного страхування ОСОБА_1 було отримано 17949,51 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.91-101).

22.06.-23.06.2019 є вихідними днями. Проте згідно з відміткою у посвідченні про відрядження №ПР-000006 від 21.06.2019, а також закордонного паспорту ОСОБА_1 вибув у відрядження з місця постійної роботи с. Жежелів 21.06.2019 та прибув в пункт призначення м. Острава 22.06.2019, а згідно з квитанціями на проживання в готелі Czech Inn Hotels в м. Прага в період з 22.06.2019 по 23.06.2019 ОСОБА_1 знаходився у м. Прага, а не місці відрядження (м. Острава) (том 2 а.с.92, 94-96).

Наказом генерального директора ПАТ «Жежелівський кар`єр» №39 від 12.08.2019 ОСОБА_1 був відряджений до ТОВ «Каменоломи ЧР» Чеської Республіки на нараду терміном на 1 календарний день 14.08.2019 із виплатою грошових коштів на відрядження із розрахунку 2247,74 грн. добових (том 1 а.с.155).

Відповідно до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №ПР-0000299 від 02.09.2019, на підставі посвідчення про відрядження за період з 14.08.2019 по 14.08.2019 ОСОБА_1 було отримано 2247,74 грн., про що свідчить його підпис (том 2 а.с.102).

Згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Каменеломи ЧР» м. Острава Чеської республіки (а.с.170) робочими днями є понеділок, вівторок, середа, четвер і п`ятниця. Вихідними днями субота і неділя.

Частиною 1 ст.47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені у ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ст.121 КЗпП України працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Згідно з ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Так, з матеріалів справи та показань свідків судом встановлено, що відповідачем було виплачено позивачу вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки тривалістю 17 календарних днів 16.10.2019 в розмірі 9415,87 грн. згідно з платіжним дорученням №407, а також 17.10.2019 в розмірі 32378,50 грн. згідно з платіжним дорученням №412 (том 3 а.с.209-210).

Також відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем підтверджується актом інспекційного відвідування №ВН 2219/1572/АВ від 26.12.2019, складеним інспектором праці Управління держпраці у Вінницькій області.

Висновки, що викладені в листі Управління держпраці у Вінницькій області №02-О625/14-101 від 11.01.2020, позивачем не спростовано.

Крім того, позивачем не надано доказів виконання ним роботи під час перебування у службовому відрядженні за кордоном у вихідні та святкові дні.

Враховуючи викладене вище, виходячи зі змісту норми ст.40 КЗпП України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року за №9, суд вважає, що відповідачем не було порушено трудове законодавство при звільненні позивача та виплаті всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення.

Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд прийшов до висновку, що у цій частині позову необхідно відмовити.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягаєу фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом роз`яснень, які містяться в абз.2 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами та роз`ясненнями, зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішення спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під час розгляду даної справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів у підтвердження протиправності дій відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову у частині відшкодування моральної шкоди.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо недопустимості доказів поданих позивачем в копіях, зокрема трудового договору від 09.03.2017, трудового договору №99 від 28.12.2017, наказу №49-к від 22.07.2019, наказу №36 від 08.08.2019, листа №273 від 09.08.2019, наказу №38 від 08.08.2019 та трудової книжки. Так, подані позивачем докази є допустимими, оскільки у судових засіданнях він заявляв суду про наявність у відповідача оригіналів вказаних вище письмових доказів, окрім трудової книжки, яка знаходиться у нього.

Окрім цього, відповідно до ст. 95 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. У свою чергу, клопотань про подання оригіналів цих документів від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Щодо розподілу судових витрат, зокрема в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021.

При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 323600 грн. В подальшому під час останнього судового засідання вказана сума була збільшена до 329200 з урахуванням того, що 31.05.2022 розгляд справи не було завершено і ним було понесено витрати на участь адвоката в судовому засіданні 03.06.2022.

На підтвердження надання та понесення витрат на професійну правничу допомогу додано: договір про надання правової допомоги від 12.11.2019 (том 4 а.с.22-27), договір про надання правової допомоги від 09.06.2021 (том 4 а.с.31-33), акти надання послуг та платіжні доручення.

Згідно з п.1.2. договору від 09.06.2021 надання правової допомоги, передбаченої п.1.1, включає в себе: правовий аналіз матеріалів справи; підготовка проектів заяв, клопотань, скарг та інших процесуальних документів; збір доказів; представництво інтересів в суді; ознайомлення з матеріалами справи; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням в період дії даного договору.

Відповідно до 5.2. договору сторони домовилися, що гонорар за надання правової допомоги, а саме правовий аналіз матеріалів справи, підготовка проектів заяв, клопотань, скарг та інших процесуальних документів, збір доказів у суді першої інстанції становить 112000 грн.

Згідно з п.5.4. договору сторони домовилися, що гонорар за надання правової допомоги, а саме представництво інтересів в суді, ознайомлення з матеріалами справи, вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням в період дії даного договору у суді першої інстанції становить 5600 грн. за кожний факт надання такої допомоги.

Згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Крім того, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Позивач заявив клопотання про покладення судових витра повністю на відповідача та навів відповідні доводи на спростування їх розміру. Зокрема вказав, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 323600 грн., з урахуванням характеру спірних правовідносин, є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Незважаючи на встановлення судом відсутності порушень відповідачем трудового законодавства при звільненні позивача щодо виплати всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення, несправедливим було б покладання на позивача, який позбавлений заробітку, тягаря відшкодування значних судових витрат. Право на звернення до суду за захистом гарантовано державою, а тому покладення на вразливу сторону спору тягаря відшкодування вартості послуг адвоката, обраних відповідачем, не є справедливим.

При цьому суд бере до уваги, що розмір гонорару адвокату визначається за погодженням з клієнтом, а сторона є вільною у виборі адвоката, проте не може погодитися з тим, що сума в 323600 грн. є обґрунтованою та відповідає принципам справедливості, розумності й співмірності.

Враховуючи наведені обставини, зміст та обсяг наданих послуг, ціну позову, суд вважає заявлений представником відповідача розмір професійної правничої допомоги завищеним, та зменшує його до 20000 грн.

Отже, враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви відповідача і стягнення з позивача на його користь 20000 грн. судових витрат на правничу допомогу адвоката.

При цьому, з огляду на положення ч. 2 ст.141 ЦПК України, клопотання позивача про покладення всіх судових витрат у справі на відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 47, 116 117 КЗпП України, ст.ст. 259, 263-265, 279ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Жежелівський кар`єр» понесені витрати за надання правничої допомоги у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ПАТ «Жежелівський кар`єр», місцезнаходження: вул. Кар`єрна, 1 В, с. Жежелів, Хмільницький район, Вінницька область, .

Повний текст судового рішення складено 06.06.2022.

Суддя І.М. Кучерук

Повний текст судового рішення складено 08.06.2022.