Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2022 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О.О., за участю секретаря судового засідання Крамаренко К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття його з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.11.2006 року. У вказаному будинку також зареєстрований її син - ОСОБА_2 , який за вказаною вище адресою тривалий час, а саме з 20.03.2014 року, не проживає, у зв`язку з тим, що виїхав на тимчасове місце проживання до Сполучених Штатів Америки, де і мешкає по теперішній час. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку в належному їй будинку.

Позивачка до судового засідання не з`явилась надавши заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала.

Відповідач до судового засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглядати справу без його участі.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що позивачці на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.11.2006 року належить домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.14).

З інформації про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 06-13.07-0015 від 06.01.2022 року, наданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: позивачка, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.16).

Згідно відповіді на запит № 144-99.02-01789 від 13.01.2022 року, наданої Відділом аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської рада, відповідач по справі ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 08.10.2002 року по теперішній час (а.с.23).

У будинку АДРЕСА_1 фактично проживають позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 , що підтверджується актом, складеним комісією КСН «Лучистий» № 5 від 06.01.2022 року (а.с.15).

У наданих суду поясненнях свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили, що ОСОБА_2 у домоволодінні АДРЕСА_1 не мешкає з березня 2014 року, у зв`язку із виїздом до Сполучених Штатів Америки. Вказані обставини їм відомі, оскільки вони приходяться позивачці сусідками.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, а також той факт, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та ОСОБА_2 слід визнати такими, що втратив право користування домоволодінням АДРЕСА_1 , оскільки знайшов своє підтвердження факт того, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації більше семи років.

Щодо позовних вимог позивачки про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, задоволення позовних вимог про визнання відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання і не потребують додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 77, 206, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , такими, що втратив право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. О. Хараджа