Справа №:755/4507/22
Провадження №: 2-о/755/179/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2022 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М. перевіривши виконання вимог ст. 316 ЦПК України за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08.06.2022 року звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту смерті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2022 року, цивільну справу № 755/4507/22 передано на розгляд головуючій судді Виниченко Л.М.

Вивчивши матеріали заяви встановлено, що дана справа не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначено нормою ст. 317 ЦПК України.

Відповідно до вимог абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Аналіз ч. 1 ст. 317 ЦПК України дає можливості дійти висновку, що заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України може бути подана за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами такої території України, тобто заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, на відміну від заяви про встановлення факту народження на цій території, подається з урахуванням загальних правил підсудності передбачених для справ окремого провадження про встановлення юридичних фактів.

Місцем проживання (перебування) заявника в даному випадку являється зареєстроване у встановленому законом порядку місце його проживання, що кореспондується з положеннями ст. 29 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Право на звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, має особа, для якої підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів має значення з метою охорони її прав, свобод та інтересів або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В даному випадку заявником, який прагне встановити факт смерті його матері є ОСОБА_1 , місце проживання якого і є визначальним згідно зі ст. 316, абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, при вирішенні питання про територіальну підсудність справи.

Зареєстрованим місцем проживання заявника ОСОБА_1 , що також підтверджується доданою до заяви копією паспорта заявника, зазначено АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до юрисдикції Ворошиловського районного суду м. Донецька.

Жодних доказів зареєстрованого або фактичного місця проживання у Дніпровському районі м. Києва заявником до заяви не додано.

Вирішуючи питання щодо підсудності справи Дніпровському районному суду м. Києва, суд бере до уваги наступне.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст. 125 Конституції України).

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» , у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції таким судам, та забезпечити розгляд цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, адміністративних справ, господарських справ і кримінальних проваджень місцевими та апеляційними судами, що визначаються Головою Верховного Суду. Суди згідно з визначеною відповідно до цього Закону підсудністю та відповідно до вимог процесуального законодавства здійснюють розгляд справ та вирішують процесуальні питання, які виникають після ухвалення судового рішення.

02 вересня 2014 року головою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» винесено розпорядження № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», відповідно до якого територіальну підсудність цивільних справ підсудних Ворошиловському районному суду м. Донецька визначено Селидівському міському суду Донецької області.

На час звернення заявника ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту смерті розпорядження голови Верховного Суду на підставі ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», яким би було змінено територіальну підсудність справ підсудних Селидівському міському суду Донецької області у зв`язку із проведенням бойових дій на території Донецької області не виносилося.

Таким чином, з урахуванням встановленої цивільним процесуальним законом норми ч. 1 ст. 316 ЦПК України щодо підсудності справ про встановлення факту, що має юридичне значення та вимог абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, встановлено, що справа не підсудна Дніпровському районному суду м. Києва, у зв`язку з чим заяву ОСОБА_1 заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті слід передати для розгляду за належною підсудністю до Селидівського міського суду Донецької області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За вимогами ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 19, 31, 316, 317, 353 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу № 755/4507/22 (Провадження № 2-о/755/179/22) за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті передати на розгляд до Селидівського міського суду Донецької області за підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 08 червня 2022 року.

Суддя