справа № 356/511/21 головуючий у суді І інстанції Капшученко І.О.
провадження № 22-ц/824/6853/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І,,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Петренком Павлом Івановичем, на рішення Березанського міського суду Київської області від 11 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Березанського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 16.11.2002 між нею та відповідачем по справі - ОСОБА_1 , було укладено шлюб. Від цього шлюбу сторони по справі мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння та різні погляди на шлюб та сім`ю, тому рішенням Березанського міського суду Київської області від 17.04.2012 вказаний шлюб було розірвано. Починаючи з 06.08.2020 син перебуває на військовій службі, є курсантом 2-го курсу денної форми навчання Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, термін навчання становить 4 роки, до червня 2024 року. У зв`язку з навчанням син ніде не працює та не має самостійних джерел доходу, відтак, потребує матеріальної допомоги та перебуває на повному утриманні позивача. В той же час, відповідач працює та має власні джерела доходів, є фізично здоровим, утриманців, інших аліментних зобов`язань, а також стягнень по виконавчим документам не має, відтак, може надавати матеріальну допомогу. В позасудовому порядку досягти домовленості з відповідачем щодо сплати аліментів не вдалось. За таких обставин, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до дня закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23-річного віку.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 11 січня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини всіх доходів щомісячно, починаючи з 08.11.2021, та до дня закінчення навчання але не більше, ніж до досягнення ним 23-річного віку. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Петренка Павла Івановича, подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у повному обсязі.

При цьому, зазначає, що позивачем не надано жодного доказу щодо підтвердження фактів необхідності та понесення витрат повнолітньої дитини, що продовжує навчання на придбання повсякденного одягу, предметів особистого догляду, додаткового харчування, лікування, проїзду у вільний від навчання час. Крім того, наголошує, що позивачем також не підтверджено, що вказані витрати необхідні саме у зв`язку з навчанням. Апелянт вважає, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги довідку від 03 листопада 2021 року № 2025, згідно якої ОСОБА_3 перебуває на військовій службі та забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі та грошовим забезпеченням у визначених документами розмірах.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 102, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Березанського міського управління юстиції Київської області. Рішенням Березанського міського суду Київської області від 17.04.2012, шлюб між сторонами розірвано (а.с.9,11).

Від цього шлюбу сторони мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , актовий запис № 60, виданим 26.06.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Березанського міського управління юстиції Київської області (а.с.10)

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області, 09.08.2014 позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 , змінивши після реєстрації шлюбу прізвище на « ОСОБА_2 », актовий запис № 101 (а.с.12).

Згідно з довідкою Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 03.11.2021 № 2025, наказом № 54-КС від 06.08.2020 ОСОБА_3 зарахований до академії та є курсантом 2-го курсу денної форми навчання; забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівними документами розмірах; термін навчання 4 роки, до червня 2024 року (а.с.15).

Відповідно до довідки про доходи Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 21.12.2021 № 2093, дохід курсанта ОСОБА_3 за червень-липень 2021 року становить по 733,46 грн. щомісячно, за серпень-листопад 2021 року - по 760,74 грн. щомісячно, загальна сума доходу курсанта ОСОБА_3 за період з 01.06.2021 по 30.11.2021 становить 4 509,88 грн. (а.с.66).

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 20.12.2021 № MQPMESPQ6CFJOIPO, зарахована ОСОБА_2 заробітна плата (Лабораторне об`єднання) за період з 21 жовтня 2021 року по грудень 2021 року, включно, становить - 10 143 грн. (а.с.65).

Позивач ОСОБА_2 постійно надає матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується дублікатами чеків від 27.09.2021 № Р24АР24АС5793 на суму 150 грн., від 28.09.2021 № Р24АР24АС5978 на суму 200 грн., від 30.09.2021 № Р24АР24АС8948 на суму 400 грн., від 29.09.2021 № Р24АР24АС9158 на суму 200 грн., від 19.09.2021 № Р24АР24АС0932 на суму 400 грн., від 21.09.2021 № Р24АР24АС0296 на суму 200 грн., від 22.09.2021 № Р24АР24АС8722 на суму 150 грн., від 23.09.2021 № Р24АР24АС8422 на суму 250 грн., від 24.09.2021 № Р24АР24АС4896 на суму 200 грн., від 26.09.2021 № Р24АР24АС3559 на суму 300 грн., від 12.09.2021 № Р24АР24АС2070 на суму 300 грн., від 14.09.2021 № Р24АР24АС9134 на суму 200 грн., від 15.09.2021 № Р24АР24АС6839 на суму 300 грн., від 16.09.2021 № Р24АР24АС2009 на суму 200 грн., від 17.09.2021 № Р24АР24АС6612 на суму 200 грн., від 18.09.2021 № Р24АР24АС2323 на суму 200 грн., від 01.09.2021 № Р24АР24АС8161 на суму 50 грн., від 03.09.2021 № Р24АР24АС6669 на суму 200 грн., від 03.09.2021 № Р24АР24АС1390 на суму 200 грн., від 03.09.2021 № Р24АР24АС4811 на суму 50 грн., від 07.09.2021 № Р24АР24АС2165 на суму 1000 грн., від 10.09.2021 № Р24АР24АС1851 на суму 850 грн., від 27.10.2021 № Р24АР24АС3642 на суму 200 грн., від 28.10.2021 № Р24АР24АС3770 на суму 200 грн., від 29.10.2021 № Р24АР24АС4049 на суму 502,51 грн., від 29.10.2021 № Р24АР24АС1335 на суму 50 грн., від 31.10.2021 № Р24АР24АС7124 на суму 100 грн., від 30.10.2021 № Р24АР24АС5189 на суму 800 грн., від 18.10.2021 № Р24АР24АС6785 на суму 400 грн., від 19.10.2021 № Р24АР24АС2155 на суму 200 грн., від 20.10.2021 № Р24АР24АС3493 на суму 1000 грн., від 24.10.2021 № Р24АР24АС2081 на суму 200 грн., від 24.10.2021 № Р24АР24АС9500 на суму 200 грн., від 25.10.2021 № Р24АР24АС0768 на суму 800 грн., від 12.10.2021 № Р24АР24АС8064 на суму 180 грн., від 13.10.2021 № Р24АР24АС0932 на суму 200 грн., від 14.10.2021 № Р24АР24АС7062 на суму 400 грн., від 16.10.2021 № Р24АР24АС8936 на суму 200 грн., від 17.10.2021 № Р24АР24АС4247 на суму 100 грн., від 17.10.2021 № Р24АР24АС4247 на суму 100 грн., від 01.10.2021 № Р24АР24АС7291 на суму 400 грн., від 03.10.2021 № Р24АР24АС9240 на суму 100 грн., від 04.10.2021 № Р24АР24АС6520 на суму 250 грн., від 06.10.2021 № Р24АР24АС2050 на суму 200 грн., від 11.10.2021 № Р24АР24АС1357 на суму 200 грн., від 12.10.2021 № Р24АР24АС4530 на суму 200 грн. (а.с.67-74).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, враховував матеріальний стан сторін, те, що син є повнолітнім, продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, в той час як відповідач з сім`єю не проживає, участі в матеріальному забезпеченні сина не приймає. Відповідач є працездатним, фізично здоровим, отримує стабільний дохід, утриманців та інших аліментних зобов`язань не має, не має певних доведених обов`язкових і обтяжуючих його фінансовий стан утримань та виплат з доходу, не має будь-яких обмежень до працевлаштування, що вказує на можливість наданняним матеріальної допомоги. Крім того, судом першої інстанції зазначено про те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які давали б підставу вважати його таким, що не може надавати матеріальну допомогу в порядку ч. 1 ст. 199 СК України, а ті, що надані, були розцінені судом першої інстанції критично.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

В обґрунтування доводів апеляційної інстанції, апелянт вказує на те, що позивачем не надано жодного доказу щодо підтвердження фактів необхідності та понесення витрат повнолітньої дитини, що продовжує навчання, на придбання повсякденного одягу, предметів особистого догляду, додаткового харчування, лікування, проїзду у вільний від навчання час. Крім того, наголошує, що позивачем також не підтверджено, що вказані витрати необхідні саме у зв`язку з навчанням.

Разом з тим, згідно довідки Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 03.11.2021 № 2025, наказом № 54-КС від 06.08.2020 ОСОБА_3 зарахований до академії та є курсантом 2-го курсу денної форми навчання; забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівними документами розмірах; термін навчання 4 роки, до червня 2024 року (а.с.15).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 наголосив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що факт навчання ОСОБА_3 , підтверджений довідкою Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 03.11.2021 № 2025, передбачає необхідність витрат на потреби, пов`язані з таким навчанням. Крім того, згідно відомостей, зазначених в довідці, ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, що унеможливлює отримання самостійного заробітку та передбачає потребу в матеріальній допомозі з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

А відтак, судом першої інстанції правильно враховано, що курсант ОСОБА_3 на період навчання забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням у визначених розмірах. В той же час, крім вище визначеного, дитина потребує витрат на інші потреби - повсякденний одяг, предмети особистого догляду, додаткового харчування, лікування, проїзд у громадському транспорті у вільний від навчання час та інше, що не має змоги забезпечити собі самостійно, у зв`язку із денною формою навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц, від 25.02.2020 у справі № 521/4397/17, від 20.05.2020 у справі № 635/1139/17, висновки якої правильно було враховано судом першої інстанції при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неприйняття та критичного оцінення поданих відповідачем доказів на підтвердження обставин, які на його думку свідчать про неможливість надання ним матеріальної допомоги. При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо їх не належності та не допустимості.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши обставини спору, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому судове рішення, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І.Мостова