Справа № 950/2088/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. за участю секретаря за участю секретаря - Гладкової С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лебединської міської ради Сумської області про визнання права власності на земельний пай у порядку спадкування,

встановив:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Лебединської міської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села М.Ворожба Лебединського ра тону Сумської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає - АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Низи померла її рідна тітка ОСОБА_2 . Обставини смерті підтверджуються свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , що видане 07 березня 1996 року Низівським селищним виконкомом Сумського району Сумської області. Усе своє життя від народження до старості тітка ОСОБА_2 проживала у с. Xількове Лебединського району Сумської області, працювала в колгоспі, вийшла та пенсію. В зазначеному селі також народилася і позивачка та її батько ОСОБА_3 - рідний брат ОСОБА_2 . Позивачка після закінчення школи у с. Лифиному виїхала на навчання до міста Чернігів, де познайомилася із своїм майбутнім чоловіком. Після закінчення навчання позивачка переїхала проживати до свого майбутнього чоловіка у с. Дзержинське (Лугове) Низівської селищної ради, після чого 23 квітня 1977 року відділом РАЦС с. Низи було укладено шлюб, внаслідок чого мені присвоєно прізвище ОСОБА_1 . Після створення власної родини, не припинила відносин із батьками та тіткою, які проживали недалеко від неї. Вона постійно відвідувала батьків та тітку, допомагала по господарству, допомагала у догляді за худобою та городом. Після смерті матері у 1985 році, батько переїхав до міста Лебедин, де зійшовся з іншою жінкою. Проте вона завжди продовжувала навідувати тітку, намагалася підтримувати батьківську хату у с. Хількове, доглядала за могилою матері. Попри відносини батька з іншою жінкою, вона намагалася спілкуватися з ним, підтримувати сімейні відносини, вітала на дні народження та інші свята. Разом із чоловіком час від часу допомагали і тітці обробляти город, доглядати за двором, заготовляти дрова. Уже коли тітка була майже немічною, досить складно обходилася без сторонньої допомоги, вона вирішила забрати її до себе у с. Дзержинське, адже власних дітей тітка не мала, приглянути за нею було нікому. Доживала свого віку тітка разом зі позивачкою у с. Дзержинському, де ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання і померла. Після смерті тітки, позивачка її поховала у с. Дзержйнському та провела усі необхідні ритуальні обряди. Особисті речі тітки та деяке її майно, що знаходилося у тітки вдома вона віддала сусідам тітки, собі забрала деякі садові інструменти, подушки, велосипед та старі ікони. На даний час вона проживає у селі Дзержйнському (Луговому) лише в весняно-осінній період, використовуючи садибу як дачу, проте постійно систематично доглядає за могилою тітки та свекрів, які поховані поруч. Оскільки на час смерті тітки, її майно, як з можна було б успадкувати; було відсутнє, позивачка до нотаріуса не зверталася, оскільки це було непотрібно. Уже після багатьох років після смерті тітки, їй стало відомо, що у власності тітки перебуває земельна ділянка, що розташована на території Ворожбянської сільської ради Лебединського району Сумської області. Звернувшись до відділення держгеокадастру, їй надали копію сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_2 від 27 червня 1996 року. Зазначений сертифікат видавався ОСОБА_2 на підставі рішення Лебединської райдержадміністрації від 23.05.1996 року №160 в тому, що їй належить право на земельну часту (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності САПТ ЗТ «МАЯК» розміром 5,67 в умовних кадастрових гектарах.

Звернувшись на прийом до нотаріуса та надавши наявні документи, нотаріус повідомила, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перш за все слід встановити факт родинних відносин, оскільки деякі документи, що засвідчують родинні відносини взагалі відсутні. Крім цього нотаріус виявила помилку у сертифікаті на право на земельну частку (пай), а саме помилку у написанні прізвища моєї тітки: прізвище в сертифікаті записано як « ОСОБА_2 », у той час, як у свідоцтві про смерть останньої прізвище записано « ОСОБА_2 ». Для вирішення вказаного питання нотаріус рекомендувала звернутися до суду із заявою про встановлення юридичних фактів, оскільки ніяким іншим шляхом вирішити вказане питання не видається за можливе.

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 01.10.2020 року по справі №591/1395/20 встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначеним рішенням суду встановлено факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай) сер. НОМЕР_2, виданий 27 червня 1996 року на ім`я ОСОБА_2 , який зареєстрований 28 червня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №458.

Відповідь о до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР від 1 липня 1966 р. N 6 «Про судову практику у справах про спадкування» визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо в цей же строк подав нотаріальному органу заяву про прийняття спадщини. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття усієї спадщини, в чому б воно не полягало і де б воно не знаходилося. Під фактичним вступом у володіння або управління спадкоємним майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі будь-які дії спадкоємця щодо управління та користування майном, підтримки його в належному стані або сплаті податків, комунальних платежів тощо. За таких обставин, позивач, фактично вступивши у володіння будинком тітки, успадкувавши її садові інструменти, подушки, велосипед та старі ікони, відповідно до чинного на момент відкриття спадщини законодавства, вважається такою, що прийняла усю спадщину, в чому б вона не полягала і де б вона не знаходилося, зокрема і земельний пай, що знаходяться на території Ворожбянської сільської ради Лебединського району Сумської області.

Тому просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) площею 5,67 в умовних кадастрових гектарах без визначення її в натурі, яка перебувала у колективній власності САПТ ЗТ «Маяк», після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Позивачка до судового засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача, Лебединської міської ради, до судового засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності при вирішенні, послався на розсуд суду.

Під час розгляду справи були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування надавши копію паспорта (а.с.5) та картки фізичної особи платника податків (а.с.6) з яких встановлена її особа.

Копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 (а.с.7), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копію сертифікату на право на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_2 від 27 червня 1996 року на ім`я ОСОБА_2 (а.с.8-9).

Копію рішення Зарічного районного суду м. Суми від 1 жовтня 2020 року (а.с.10-13) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Сумська районна державна нотаріальна контора, Низівська селищна рада Сумського району Сумської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, яким вирішено встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , правоустановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай) сер. НОМЕР_3, виданий 27 червня 1996 року на ім`я ОСОБА_2 , який зареєстрований 28 червня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 458. Звернення до суду ОСОБА_1 мотивувала необхідністю встановлення фактів що мають юридичне значення для звернення до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав.

Також до позову додана копія висновку експертів про вартість земельної ділянки (а.с. 14)

Жодного іншого доказу позивачкою не було надано.

З відповіді Держваного нотаріуса Сумської районної нотаріальної контори В.Блошко (а.с.32) встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Дослідивши надані стороною позивача докази, суд доходить висновку, що стороною позивача не надано доказів та не заявлено клопотання про витребування доказів на підтвердження того, що позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , що інші спадкоємці після її смерті не прийняли спадщину, у зв`язку з чим, лише вона може претендувати на спадкування права на земельну частку (пай).

Крім того позивачкою не надано жодного доказу, щодо неможливості оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріуса.

За таких обставин суд доходить висновку, що позивачка має можливість оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку, а також не довела наявності спору предметом якого є її спадкові права.

За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 124, 129 Конституції України,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Лебединської міської ради Сумської області про визнання за нею права власності в порядку спадування за законом на земельну частку (пай) площею 5,67 в умовах кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, яка перебувала у колективній власності САПТ ЗТ "Маяк", після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . що належала їй згідно з Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 31.01.2022.

Суддя Бакланов Р. В.