Головуючий у І інстанції Бабич Н.Д.
Провадження №22-ц/824/4923/2022 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд про його задоволення, посилаючись на те, що 16.07.2020 pоку між нею та ПрАТ «Страхова група «ТАС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту FO 754255 з порядком сплати страхової премії, яка складається з двох частин: перша частина страхової премії в сумі 15 359,75 грн. з терміном сплати до 18.07.2020 року, та друга - в розмірі 15 359,75 грн. з терміном сплати до 18.10.2020 року.

01.08.2020 року стався страховий випадок, у зв`язку із чим відповідач визнав грошову суму страхового відшкодування в розмірі 16 981,58 грн.

В подальшому, сторонами було погоджено розрахунок взаємозаліком наступним чином: частина від грошової суми в розмірі 16 981,58 грн. страхового відшкодування зарахована як сплата другої частини страхової премії в розмірі 15 359,75 грн., а залишок в сумі 1 621,83 грн. виплачено на банківський рахунок позивача.

При цьому, 27.10.2020 року відбулась ДТП за участі застрахованого автомобіля позивача, яка повідомила відповідача про настання страхового випадку. Разом з тим,02.12.2020 року відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи те, що страхове відшкодування за договором добровільного страхування відповідачем не виплачено, чим порушено умови договору, позивач і просила суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 171 904,83 грн., штраф у розмірі 274,35 грн. (п. 10.5.1 Договору), 3% річних у розмірі 3 757,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 12 754,70 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2 500,00 грн., судовий збір в розмірі 1 920,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Олексієнка М.М. подала на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення її позову. Зокрема, посилалась на те, що судом першої інстанції було проігноровано те, що страхова компанія утримала в повному обсязі розмір збитку в сумі 16 981 грн. 58 коп. в рахунок несплаченої другої частини страхової премії, Договір продовжував діяти. Лише після того, як Страховик дізнався про другий страховий випадок, відповідно до якого сума збитку складала 171 000,00 грн., він дав підписати позивачці заяву про нібито застосування принципу 80/20, аби відмовити у виплаті страхового відшкодування на цій підставі. Таким чином, відмова у виплаті суперечить попередній поведінці страхової компанії (утримання грошових коштів в повному обсязі на своїх рахунках в рахунок оплати другої частини страхової премії) і є недобросовісною.

Разом з тим, відповідно до п. 13.4 Договору «у разі якщо на дату складення страхового акту частина страхової премії за цим Договором, що неоплачені (незалежно від того чи дата оплати минула чи ні), розмір страхового відшкодування в першу чергу направляється в рахунок сплати несплачених частин страхової премії. Частина страхового відшкодування, що залишилась, перераховується в порядку, передбаченому цим договором.

Таким чином, виплата страхового відшкодування здійснюється в пропорції 80/20, за умови, якщо немає документів про підтвердження ремонту автомобіля.

На думку позивача, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що зазначений пункт Договору діє лише на виплату страхового відшкодування саме СТО чи Страхувальнику/Вигодонабувачу. В даному випадку, відповідач сплачував сам собі, а кошти знаходились на його рахунках в повному обсязі у розмірі 16 981 грн. 58 коп.

При цьому, у договорі не зазначено що у випадку взаємозаліку (Виплата страхового відшкодування здійснюється на рахунок Страхової компанії) застосовується п. 13.11.2.2.-правило 80/20.

У відзиві на апеляційну скаргу головний юрисконсульт ПрАТ «СГ «ТАС» Ніколаєв В.В. заперечив проти її задоволення та просив залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (191 191 грн. 12 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.07.2020 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту FO 754255, за умовами якого застраховано автомобіль "Mitsubishi Eclipse", д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.7-19).

01.08.2020 року стався страховий випадок за участю застрахованого автомобіля "Mitsubishi Eclipse", д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.23-24).

03.08.2020 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про настання страхового випадку, що мав місце 01.08.2020 року за участю автомобіля "Mitsubishi Eclipse", д.н.з. НОМЕР_1 .

Вартість відновлювального ремонту згідно Рахунку №00855 від 04.08.2020 pоку ТОВ "ПІКО ТЕХНО МЕГАПОЛІС" становить 16 981,58 грн. по події, яка мала місце 01.08.2020 року (а.с.25-26).

Згідно ч.1 п. 4 Договору страхування передбачено «Порядок сплати страхової премії» - Варіант 2 (частинами за графіком) - перша частина - 15 359,75 до 18.07.2020 року; друга частина - 15 359,75 грн. до 18.10.2020 року.

Згідно п.13.11.2.2 Договору виплата страхового відшкодування здійснюється з урахуванням такого: при «Пошкодженні ЗТЗ» готівкою через касу банку або безготівковим перерахунком на рахунок Страхувальника/Вигодонабувача за умови надання документів, що підтверджують факт проведеного та оплаченого відновлювального ремонту ЗТЗ на СТО, згідно рахунку якої визначалась ВВР. Такими документами є: акт виконаних робіт та/або платіжне доручення та/або інший фінансовий документ, що підтверджує факт оплати, які оформлені відповідно до чинного законодавства України. У випадку ненадання таких документів страхове відшкодування перераховується двома частинами: перша частина - у розмірі 80% розрахованої суми страхового відшкодування, друга частина - у розмірі різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту ЗТЗ та першою (вже виплаченою) частиною страхового відшкодування, але в будь-якому випадку не більше 20% розрахованої суми страхового відшкодування - виключно після надання таких документів.

Згідно п.13.4. Договору у разі, якщо на дату складання страхового акту є частини страхової премії за цим Договором, що неоплачені (не залежно від того чи дата оплати минула чи ні), розмір страхового відшкодування в першу чергу направляється в рахуноксплати несплачених частин страхової премії. Частина страхового відшкодування, що залишилась, перераховується в порядку передбаченому цим Договором.

Судом встановлено, що на дату прийняттярішення 05.08.2020 року за Договором страхування FO 754255 від 16.07.2020 року був несплачений черговий платіж в розмірі 15 359,75 грн. (а.с.37-38). Тому, сума страхового відшкодування в розмірі (80%), що становить 13 585,26грн. була перерахована 05.08.2020 року в рахунок несплачених платежів.

06.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою та документами щодо доплати 20% суми страхового відшкодування у рахунок взаємозаліку (а.с.29).

ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до заяви ОСОБА_1 від 06.11.2020 року та актами виконаних робіт АВР/рахунок №05931/ ТОВ "Ніко Центр Київ" та квитанції №80004604 та №51, 11.11.2020 року здійснило доплату (20%) страхового відшкодування в розмірі 3 396,32 грн., де 1 621,83 грн. на реквізити ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_2 ; ЄРДПОУ ) та 1 774,49 грн. в рахунок несплачених платежів за договором страхування (а.с.39-40).

27.10.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Mitsubishi Eclipse", д.н.з. НОМЕР_1 у м. Києві по вулиці В. Васильківська.

Відповідно до п. 1. Договору страхування, страхова премія становить 30 719,50 грн. Згідно з п. 10.1.2. вказаного Договору страхувальник зобов`язаний сплачувати страхову премію у розмірі та строки, що встановлені цим Договором.

Відповідно до п.4 Договору друга частина страхової премії в розмірі 15 359,75 грн. мала бути сплачена в строк до 18.10.2020 pоку, що зроблено не було, оскільки 05.08.2020 року було оплачено лише 13 585,26 грн. в рахунок несплачених платежів.

Відповідно до п. 14.7. Договору, причиною відмови у виплаті страхового відшкодування є: невиконання або неналежне виконання Страхувальником (Вигодонабувачем, водієм, довіреними особами Страхувальника) своїх обов`язків та зобов`язань, обумовлених цимДоговором.

Згідно п. 15.3.4. Договору дія Договору припиняється за згодою Сторін, а також у разі несплати Страхувальником страхової премії (або відповідної її частини) у встановлені цим Договоромстроки та у визначених розмірах. При цьому дія цього Договору припиняється з 00 годин дня, що йде за днем, зазначеним як строк внесення чергової частини страхової премії.Страхувальник може відновити дію Договору шляхом сплати належної суми страховоїпремії. При цьому дія Договору вважаєтеся відновленою з 00 годин дня, що йде за днемсплати чергової частини страхової премії в повному розмірі на рахунок Страховика, але непізніше 30 календарних днів (включно) з дати, вказаної як строк внесення чергової частинистрахової премії. Строк дії Договору не продовжується. Якщо чергова частина страховоїпремії за цим Договором оплачена пізніше, ніж протягом 30 календарних днів від дати вказаної як строк внесення чергової частини страхової премії, то цей договір є таким, що не відновив свою дію та оплачена премія підлягає поверненню в повному розмірі Страхувальнику відповідно до поданої ним письмової заяви.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення ДТП 27.10.2020 року, позивач вчасно не оплатила в повному обсязі всю суму страхової премії. Оскільки у відповідності до п. 15.3.4. Договору сторони визначили, що дія цього договору припиняється у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки, то договір фактично був припиненим та у страховика не виник обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

При цьому, відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 651 ЦК України також передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 1 частини 1 статті 989 ЦК України встановлено обов`язок страхувальника своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором.

За змістом ст. 997 ЦК України договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом. Якщо страхувальник прострочив внесення страхового платежу і не сплатив його протягом десяти робочих днів після пред`явлення страховиком письмової вимоги про сплату страхового платежу, страховик може відмовитися від договору страхування, якщо інше не встановлено договором. Страхувальник або страховик може відмовитися від договору страхування в інших випадках, встановлених договором.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено та доведено факт неналежного виконання позивачем обов`язків по внесенню платежів за договором добровільного страхування, внаслідок чого на момент настання ДТП 27.10.2020 року дія договору добровільного страхування ТЗ була припинена, у зв`язку із невнесенням страхувальником у повному обсязі чергового страхового платежу, строк внесення якого був визначений договором до 18.10.2020 року, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення із відповідача (страховика) на користь позивача (страхувальника) страхового відшкодування, та, як наслідок, відмову у задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 , підписавши 16.07.2020 року договір добровільного страхування з ПрАТ «Страхова група «ТАС», своїм підписом погодилася з усіма умовами договору, в тому числі і з графіком сплати страхової премії, що складається з двох частин по 15 359 грн. 75 коп. з терміном сплати до 18.07.2020 року (включно) та до 18.10.2020 року (включно).

Таким чином, в порушення умов договору, з якими позивач погодилася, вона вчасно не здійснила сплату страхової премії у повному обсязі у строк, визначений договором, що було її обов`язком згідно умов договору та приписів статті 526 та 530 ЦК України.

Зважаючи на те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування задоволенню не підлягають, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування штрафу, 3% річних, інфляційних втрат та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.

Доводи апеляційної скарги про те, що передбачені для виплати страхового відшкодування кошти, які і мали бути переведені відповідачем в рахунок страхового платежу, знаходились на рахунках відповідача в повному обсязі у розмірі 16 981 грн. 58 коп., висновків суду не спростовують, оскільки знаходження коштів на рахунках відповідача не свідчить про їх зарахування в рахунок сплати страхової премії згідно умов укладеного між сторонами договору страхування.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: