Справа № 354/1058/21
Провадження № 22-ц/4808/674/22
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

з участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду від 17 березня 2022 року, у складі судді Остап`юк М.В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Яремчанська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту приналежності Державного акту на право приватної власності на землю IV-ІФ № 033703 від 14.04.1997 року її матері ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що у Державному акті помилково вказано, що такий видано громадянину України ОСОБА_3 замість ОСОБА_2 . Ім`я « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 » є помилковим та таким, що призводить до унеможливлення оформлення спадкових прав після смерті матері заявниці. Державним нотаріусом відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,33 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Микуличин, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, оскільки Державний акт видано на ім`я ОСОБА_3 , а спадкодавцем є ОСОБА_2 .

Рішенням Яремчанського міського суду від 17 березня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності ОСОБА_2 державного акту на право приватної власності на землю відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним, помилковим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду, викладені в рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, не заслухано пояснення свідка. Суд упереджено ставився до заявниці протягом розгляду справи.

Матір заявниці ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Івано-Франківським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 11.02.2019 року серії НОМЕР_1 . Матір по паспорту громадянина України носила ім`я « ОСОБА_5 » однак усі (рiднi та чужi особи) називали її « ОСОБА_4 ».

Після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема земельні ділянки розташовані на території Микуличинської сільської ради для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,33 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю IV-IФ № 033703від 14.04.1997 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 261. Однак, в Державному акті помилково вказано, що такий видано громадянину України ОСОБА_3 замість ОСОБА_2 . Вказане ім`я « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 » є помилковим, та таким, що призводить до унеможливлення переоформлення спадкового майна після смерті матері заявниці.

Зазначає, що судом не взято до уваги доводи та докази заявниці, те, що в державному акті зазначені об`єкти нерухомого майна згідно літер А та Б, які належали на праві власності покійному ОСОБА_6 батькові заявниці та її брата та в якому вони фактично проживають. Вказане нерухоме майно 03.02.2004 року було успадковане, згідно свідоцтва про право на спадщину матір`ю заявниці ОСОБА_2 . Копію даного свідоцтва було долучено до заяви до суду першої інстанції, однак суд не взяв до уваги даний доказ. Тобто, ОСОБА_2 будучи власником земельної ділянки згідно державного акту успадкувала нерухоме майно яке знаходиться на даній земельній ділянці оскільки таке було оформлене на її чоловіка. Даних обставин заінтересована особа - Яремчанська сільська рада не заперечувала як i не надала будь-яких доказів, що існували різні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Крім того, вказаний державний акт зберігався в документах матері заявниці.

Посилання суду на те, що аналіз документів, які стали підставою видачі державного акту свідчить про відсутність описки є помилковими, оскільки суд не досліджував таких документів. Технічної документації з копією паспорта власника земельної ділянки ГУ Держгеокадастру суду не надано оскільки такі не збереглися.

Суд не заслухав свідчення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та не звернув уваги і на те, що суміжниками в державному акті, виданому на ім`я ОСОБА_3 від літери Д до літери Ж є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .Тобто суміжниками земельної ділянки, згідно даного державного акту є сама ж заявниця та її брат ОСОБА_6 . Дані обставини дійсно вказують на належність правовстановлюючого документу спадкодавцю, ім`я якого не збігається з ім`ям зазначеним в паспорті.

Апелянт вважає, що суд не надав належної оцінки медичним документам, які перебували в одній медичній картці хворого з однією і тією ж датою народження, прізвищем та по-батьковi, мiсцем проживання, де не збігалися дані щодо імені особи, що вказує на факт належності документів особі ім`я якої не збігається з ім`ям зазначеним у паспорті.

Зазначає, що є відмінність та помилка в написанні імені у правовстановлюючому документі, а саме помилки в імені її матері у державному акті, що унеможливлює для заявниці та її брата переоформлення спадкового майна після смерті матері. Факт належності правовстановлюючого документу не ставиться під сумнів і зацікавленими особами.

Просить рішення суду скасувати та встановити факт належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документа.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Заінтересована особа - ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги визнав.

Представник Яремчанської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявниці та її представника, заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що аналіз документів, які стали підставою для видачі державного акту, який є предметом судового розгляду, свідчить про відсутність описки у ньому щодо імені особи, якій він виданий, інших належних доказів того, що державний акт видавався ОСОБА_2 , а не особі, зазначеній у ньому, заявницею не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи.

Судом встановлено, що заявниця у справі ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 мати заявниці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 42/2019, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заявниця ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0, 3300 га, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Микуличин, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області (а.с. 52).

Постановою державного нотаріуса Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д. від 07.02.2020 року вих. № 34/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку вказаної вище земельної ділянки, оскільки державний акт на право приватної власності на землю IV-ІФ № 033703 виданий на ім`я ОСОБА_3 , а спадкодавець ОСОБА_2 (а.с. 53).

ОСОБА_1 звернулася до суду у порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту приналежності державного акту на право приватної власності на землю її матері - ОСОБА_2 , оскільки вважає, що останній видавався її матері, однак у ньому допущено помилку в імені її матері, а саме: замість імені « ОСОБА_5 » зазначено « ОСОБА_4 ».

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (стаття 315 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту статті 318 ЦПК України вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення розглядається шляхом подачі заяви, в якій заявник повинен зазначити який факт підлягає встановленню та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року судам роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно статті 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявниця посилалася на те, що існує відмінність та помилка в імені її матері за паспортом із зазначеним у державному акті на право приватної власності на землю IV-ІФ №033703, яка зумовлена тим, що її матір називали «Надіює».

З метою встановлення факту допущення описки у вказаному державному акті, судом першої інстанції було витребувано від Яремчанської міської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області та ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого видано державний акт, технічну документацію та інші документи, які стали підставою для його видачі.

Судом встановлено, що 19 січня 1993 року із заявою до голови Микуличинської сільської ради народних депутатів про надання у приватну власність земельної ділянки звернулася саме ОСОБА_3 . Заява написана нею власноручно. 25 березня 1997 року рішенням Виконавчого комітету Микуличинської сільської ради народних депутатів Яремчанської міської ради Івано-Франківської області № 20 передано земельну ділянку площею 0,33 га у приватну власність ОСОБА_3 (п. 15 Додатку до Рішення) (а.с. 82-86).

Згідно з листом ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 18.02.2022 № 167/420-22 у Держгеокадастрі відсутня технічна документація та рішення виконкому Микуличинської сільської ради народних депутатів від 25.03.1997 року № 20, на підставі якого видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , оскільки вказані документи до місцевого фонду документації із землеустрою та оцінки земель не передавалися (а.с. 87).

Місцевий суд в оскаржуваному рішенні дійшов правильного висновку про те, що на підставі вказаного рішення ОСОБА_3 було видано державний акт, що свідчить про відсутність описки в державному акті щодо імені особи, якій він виданий.

На спростування даних про належність державного акту ОСОБА_3 доказів не надано, так у рішенні органу місцевого самоврядування, який став підставою для видачі державного акту, у заяві про виділення земельної ділянки та у державному акті відсутня інформація про число, місяць та рік народження ОСОБА_3 , тому суд був позбавлений можливості шляхом співставлення встановити чи аналогічні вони даті народження матері заявниці - ОСОБА_2 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду від 17 березня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський