Провадження № 2/344/840/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

09 червня 2022 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря судового засідання - Дементьєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

04 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Шлюбу був розірваний на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2018 року. У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2018 року залишено дочку на проживання з матір`ю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі у сумі 1/4 (однієї чверті) доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Коштів, необхідних для нормального розвитку дитини, позивачу не вистачає. З часу ухвалення рішення суду значно змінилася економічна ситуація, збільшилися витрати на утримання дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я. Відповідач не сплачує аліментів, жодної матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, добровільно досягти домовленості з відповідачем з приводу збільшення розміру аліментів на утримання дитини не вдається. Сума боргу за сплати аліментів станом на 01 вересня 2021 року становить 62 731,00 грн. Дочка Софія відвідує старшу групу дитячого ясла-садка «Віночок», а також відвідує дошкільні підготовчі курси та курси англійської мови, за що позивач сплачує 1550,00 грн щомісячно. Також дочка часто хворіє, кошти на лікування позивачем сплачуються самостійно, так як відповідач коштів на лікування не дає. За період 2018-2021 роки позивачем понесено додаткові витрати на утримання малолітньої дитини у розмірі 10414,73 грн. За таких обставин позивач просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 4 500,00 грн щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 5207,36 грн.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04 листопада 2021 року позивачем подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. У даній заяві позивача просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 4 500,00 грн щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. А також просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини у сумі 14 587,65 грн. Вказує, що дочка ОСОБА_3 з 2020 року відвідує дитячий басейн. У період з 20 серпня 2020 року по 09 жовтня 2021 року відвідує індивідуальні заняття з плавання, за що позивачем було сплачено 4580,00 грн. Дочка ОСОБА_3 відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 10 «Катруся». За період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року позивачем було сплачено кошти в сумі 1561,00 грн. Крім того, дитина відвідувала стоматолога в період з 2019 року по 2021 рік, сума понесених витрат на лікування становила 12 620,00 грн. Загалом позивачем понесені додаткові витрати у загальному розмірі 18 761,00 грн (а.с.51).

Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від відповідача не надходив відзив на позов, не надходило в установлений судом строк заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв або клопотань.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 09 червня 2022 року прийнята відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2018 року, що набрало законної сили 16 липня 2018 року, розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу змінено позивачу прізвище з ОСОБА_6 на дошлюбне ОСОБА_7 . Неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на проживання з матір`ю ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі у сумі 1/4 частки доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-10).

Відповідно до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно до довідки про місце роботи і займану посаду від 01 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Аудиторська компанія «Партнер Груп» на посаді юриста з 25 травня 2017 року по теперішній час (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2019 року у розмірі 62731,00 грн (а.с.13).

Згідно довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 10 «Катруся», що видана ОСОБА_1 , її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує старшу групу «Віночок» даного закладу (а.с.14).

Як вбачається з довідки Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 10 «Катруся», батько ОСОБА_3 контакту з дошкільним закладом не підтримує, вихованням та навчання дочки не цікавиться, мати дитини спілкується з педагогами, які виховують дочку, цікавиться її життям у садочку, здійснює оплату за харчування (а.с.18).

Дитина ОСОБА_3 є часто хворіючою дитиною, про що складений консультативний висновок (а.с. 19).

ОСОБА_1 здійснювалася оплата за лікування та придбання ліків для дочки (а.с.20-37, 52-63).

Згідно довідки Департаменту освіти та науки від 06 жовтня 2021 року № 1458/48-31/35а, ОСОБА_1 здійснена оплата за відвідування дитиною Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 10 «Катруся» за період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року у загальному розмірі 1561,00 грн (а.с. 64).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.

Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.

Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України).

Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України ).

За положеннями статті 192 Сімейного кодексу України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що у позивача на день розгляду справи змінився матеріальний стан, оскільки з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів від 15 червня 2018 року витрати на утримання дитини зросли, значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, а у випадку захворювання - також на ліки. Розмір аліментів, який сплачує відповідач, недостатній для належного утримання дитини.

У сукупності наведеного, з врахуванням позиції позивача, судом приходить до переконання про зміну розміру та способу стягнення аліментів, змінивши їх з 1/4 (однієї чверті) доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4500,00 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень нуль копійок) щомісячно.

Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини.

Крім того, суд виходить з того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Тому стягнення аліментів у зміненому розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

За таких обставин, враховуючи, що дослідженими у справі доказами встановлені підстави, передбачені статтею 192 Сімейного кодексу України, для зміни розміру аліментів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про зміну розміру аліментів.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, то суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини другої статті 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У відповідності до роз`яснень пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, танців, певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17).

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що вона понесла додаткові витрати на утримання дитини у загальному розмірі 10414,37 грн, у заяві про збільшення позовних вимог вказуються додаткові витрати у загальному розмірі 18 761,00 грн.

На підтвердження зазначених обставин позивач ОСОБА_1 надає копії виписки із медичної картки амбулаторного хворого про відвідування дитиною лікарів та сплату нею коштів на лікування, довідки про оплату індивідуальних занять з плавання, за відвідування дитиною Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 10 «Катруся» (а.с.20-37, 52-64).

У процесі розгляду справи позивачем підтверджено понесення додаткових витрат на дитину у загальному розмірі 29175,37 грн. Дані витрати були зумовлені лікуванням та розвитком здібностей дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази про понесення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Враховуючи те, що позивачем понесені додаткові витрати у загальному розмірі 29175,37 грн, тому з відповідача слід стягнути половину додаткових витрат у сумі, що дорівнює 14587,86 грн.

У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для зміни розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про збільшення розміру аліментів, оплату додаткових витрат на дитину.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про збільшення розміру аліментів та оплату додаткових витрат на дитину, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн з відповідача в дохід держави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 51 Конституції України, статей 141, 180-182, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 червня 2018 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши їх з 1/4 (однієї чверті) доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4500,00 грн (чотири тисячі п`ятсот гривень нуль копійок) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 14587,86 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім гривень вісімдесят шість копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна і резолютивна частини рішення складені та підписані у нарадчій кімнаті 09 червня 2022 року.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 10 червня 2022 року.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Мелещенко Л.В.