Номер провадження: 22-ц/813/1520/22
Справа № 521/2199/17
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого Гірняк Л.А.
суддів Сегеди С.Н., Комлевої О.С.,
за участю секретаря Шлапак А.О.,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Одесі апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1

- про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:
ПРОЦЕДУРА
Короткий зміст позовних вимог
10 грудня 2017 року Кредитна спілка «Істок» (далі К «Істок») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду, сторона позивача вказувала, що 07 грудня 2012 року між кредитором КС "Істок", з однієї сторони, та позичальником ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений кредитний договір КД-4144, відповідно до умов якого кредитна спілка надає позичальнику кредит у розмірі 13500,00 гривень строком на 24 календарні місяці до 07 грудня 2014 року, виходячи зі ставки 37 % річних з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а останній в свою чергу - зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, що встановлені кредитним договором.

20 березня 2013 року КС «Істок» та позичальник уклали додатковий договір № 1 до Кредитного договору КД-4144, згідно якого у зв`язку з порушенням позичальником графіку повернення кредиту та сплати відсотків відсоткова ставка становить 148%.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по кредитному договору у розмірі 37 175,4 грн. та судовий збір у розмірі 371,76 грн., яке набрало законної сили 26.06.2015, але відповідачем не виконано.

Кредитна спілка надіслала позичальнику лист із вимогами сплатити заборгованість, яке було залишено відповідачем без відповіді.

Посилаючись на порушення відповідям ст.ст.526, 527, 530, 536 ЦК України та пунктів 1.1, 3.1, 3.2 Договору в частині невиконання обов`язку сплати кредиту згідно графіку розрахунків, просив стягнути заборгованість за кредитним договором на загальну суму 50 555,53 грн., яка складається з заборгованості по відсоткам 8 429,92 грн., інфляційних нарахувань 36 757,93 грн., 3% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України 6 367,69 грн., та сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року позов КС «Істок» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Істок» суму заборгованості за кредитним договором КД-4144 від 07 грудня з урахуванням відсотків та штрафних санкцій за період з 27 травня 2015 року по 31 січня 2017 року на загальну суму 50 555,53 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1600 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року скасовано та справу призначено до розгляду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року у позові КС «Істок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Суд встановив, що відповідач був військовослужбовцем і проходив службу в ВЧ НОМЕР_1 . Відрахування на сплату його заборгованості перед КС «Істок» проводились фінансово-економічною службою військової частини, якою з його доходу утримано та спрямовано на погашення заборгованості перед КС «Істок» суму в розмірі 47549,92 гривень за період з грудня 2017 року по липень 2019 року включно, апозивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення процентів у розмірі 8429,92 гривень, інфляційних нарахувань у розмірі 36757,93 гривень та трьох процентів річних у розмірі 6367,69 гривень в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на розрахунок заборгованості по кредитному договору КД-4144 від 07 грудня 2012 року за період з 27 травня 2015 року по 31 січня 2017 року , але не пояснив підстави таких нарахувань.

До встановлених фактів суд застосував положення ст.ст.11, 207, 509, 526, 626, 628, 638, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову КС «Істок», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 виконав зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитним договором КД-4144 від 07 грудня 2012 року.

Також суд першої інстанції встановив, що відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладені кредитного договору у сторін виникли договірні відносини, в яких відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг КС «Істок», але в з боку КС «Істок» не дотримано вимог ч.2 ст.11 цього ж Закону про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважала узгодженими кредитна спілка.
У зв`язку з відмовою в позові, суд поклав судові витрати на позивача.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року, позивач подав до суду апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування вищезазначеного рішення та просить ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на вимоги ст. 376 ЦПК України, та зазначає, що судом були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, і не доведені обставини, що суд вважав встановленими, внаслідок чого висновки суду не відповідають обставинам справи. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, зокрема, судом було застосовано закон, який не підлягав застосуванню, та не було застосовано закон, який регулює спірні правовідносини.

Апелянт зазначає, що згідно з умовами п.п.8.3, 8.4 кредитного договору КД-4144 від 07 грудня 2012 року позичальник своїм підписом підтверджує, що отримав в письмовій формі від кредитодавця до укладення договору інформацію, вказану в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Інформація надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання, що забезпечило позичальнику можливість свідомого та компетентного вибору. Відповідно до п.2.9 Договору позичальник підтвердив, що вартість кредиту в договорі чітко і однозначно визначена.

Також апелянт зазначає, що після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні відносини щодо виконання кредитного договору КД-4144 від 07 грудня 2012 року.

Проте, суд не звернув увагу на ці вимоги договору та невірно застосував статті 1 та 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин сторін, що виникають з укладеного кредитного договору, оскільки зазначені норми застосовуються до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації по умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору.

Крім того, апелянт зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», норми якої звільняють ОСОБА_1 від сплати відсотків та пені за користування кредитом, проте інфляційні втрати та 3% річних, які є особливим видом відповідальності до ст.625 ЦК України, мають бути стягнуті з нього на користь КС «Істок».

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Відповідно до ч.5 ст.258 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ч.1 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, за змістом ст.ст.89, 263, 264, 265 ч.4 ЦПК України суд зобов`язаний надати мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, а також оцінити належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2012 року між КС "Істок" - з однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений кредитний договір КД-4144, відповідно до пункту 1.1 якого спілка надає позичальникові кредит у розмірі 13500,00 гривень строком на 24 календарні місяці до 07 грудня 2014 року виходячи зі ставки 37 % річних з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а останній в свою чергу - зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, що встановлені кредитним договором (а.с.8-9).
Факт укладення КС «Істок» та ОСОБА_1 додаткового договору № 1 від 20 березня 2013 року до Кредитного договору КД-4144, як зазначено у позовній заяві, не може бути встановлений у зв`язку з відсутністю його в матеріалах справи та позивачем не надано доказів на підтвердження такого факту.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Пунктом 6.1 кредитного договору КД-4144 від 07 грудня 2012 року встановлено, що у випадку виникнення прострочення більш 10 робочих днів по поверненню кредиту та/або сплаті відсотків по графіку, або у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором, кредитор набуває права дострокового погашення кредиту та нарахованих відсотків.
КС «Істок» скористалася своїм правом дострокового стягнення суми кредиту та нарахованих відсотків, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по кредитному договору у розмірі 37 175,45 грн. та судовий збір у розмірі 371,76 грн., яке набрало законної сили 26.06.2015 (а.с.50-52).

27.07.2015 Малиновським районним судом м. Одеси КС «Істок» виданий виконавчий лист № 521/4060/15-ц про стягнення заборгованості у загальному розмірі 37 175,45 грн. (а.с.54-55).

31.07.2015 державним виконавцем Другого Малиновського ДВС Одеського міського управління юстиції Харжевською М.В. відкрито виконавче провадження № 48566918 про стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 37 918,97 грн. (а.с.56).

07.08.2015 державним виконавцем Другого Малиновського ДВС Одеського міського управління юстиції Швець О.В. прийнята постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 50,0 грн. (а.с.57).

07.08.2015 державним виконавцем Другого Малиновського ДВС Одеського міського управління юстиції Харжевською М.В. прийнята постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 3754,72 грн. (а.с.58).

Виконання судового рішення проводилося військовою частиною НОМЕР_1 шляхом щомісячного утримання 20% з усіх видів доходу ОСОБА_1 , починаючи з вересня 2015 року та станом на 01.06.2017 заборгованість була стягнута на користь КС «Істок» в повному обсязі, що підтверджується листом військової частина НОМЕР_1 № 350/2303/9/107 від 20 червня 2017 року на адресу Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ (а.с.59).

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 року у справі № 521/4060/15-ц про стягнення заборгованості зобов`язання позичальника ОСОБА_1 сплатити заборгованість за кредитним договором на користь КС «Істок» не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 01 червня 2017 року (дата повного виконання рішення суду).

Відтак кредитор КС «Істок» має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, починаючи з 27 травня 2015 року до 01 червня 2017 року. Стягнення основної суми боргу припиняє право користування кредитними коштами, у зв`язку з чим кредитор КС «Істок» втрачає право на отримання відсотків за користування кредитом, оскільки наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а право на отримання відсотків за користування кредитними коштами не можливе за межами договору, а згідно з ст.1048 ЦК України передбачено лише за наявності договору.

Апелянт зазначає, що до правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору слід застосувати п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» (в редакції Закону України № 1275-VII від 20.05.2014), яка встановлює, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Судова колегія вважає такий довід помилковим, оскільки зазначена норма закону застосовується за певних умов та до певних суб`єктів, але в межах діючого договору, за яким позичальник продовжує користуватися кредитом, між тим, як у правовідносинах, що виникли у сторін у цій справі, право користування кредитними коштами у ОСОБА_2 припинилося.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про сплату заборгованості відповідачем за кредитним договором КД-4144 від 07.12.2012, оскільки рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2015 рокувстановлено, що заборгованість розрахована станом на 31 березня 2015 року, за яким основна сума боргу - 5774,26 грн., заборгованість за відсотками 31401,19 грн.

Проте, судова колегія не погоджується з наданих позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 27 травня 2015 року по 31 січня 2017 року, відповідно до якого 3% річних складають суму 5 367,69 грн. та інфляційні нарахування складають суму 36 757,93 грн., а також з розрахунком, доданим до апеляційної скарги, відповідно до якого 3% становлять 4375,5 грн., а інфляційні нарахування складають суму 29 963,41 грн.

За цей період сума інфляційних нарахувань має бути розрахована з урахування рекомендацій, викладених у Листі Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997, та складає 6 009,03 грн., виходячи з формули числового множення індексів інфляції за кожній місяць у періоді з 27 травня 2015 року по 31 січня 2017 року : 100% (з рахунку (37 175,45 грн. х 100,4% х 99,0% х 99,2% х 102,3% х 98,7% х 102,0% х 100,7% х 100,9% х 99,6% х 101,0% х 103,5% х 100,1% х 99,8% х 99,9% х 99,7% х 101,8% х 102,8% х 101,8% х 100,9% х 101,1% ) : 100%).

3% річних за період з 27 травня 2015 року по 31 січня 2017 року розраховуються наступним чином:

- за період з 27.05.2015 по 31.12.2015 - 3% складають суму 668,62 грн. (з рахунку 37 145,45 грн. (сума боргу) х 3% річних : 100 % х 219 (кількість днів прострочки) : 365 (днів у році);

- за період розрахунку з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 3% складають суму 1 114,36 грн. (з рахунку 37 145,45 грн. (сума боргу) х 3% річних : 100 % х 366 (кількість днів прострочки) : 366 (днів у році);

- за період розрахунку з 01.01.2017 по 31.01.2017 - 3% складають суму 1 114,36 грн. (з рахунку 37 145,45 грн. (сума боргу) х 3% річних : 100 % х 31 (кількість днів прострочки) х 365 (днів у році),

а загалом 3% становлять 1877,62 грн. (з рахунку 668,62 грн. + 1114,36 грн. + 94,64 грн.).

Також суд першої інстанції встановив, що відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладені кредитного договору у сторін виникли договірні відносини, в яких відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг КС «Істок», але відповідно до ч.2 ст.11 цього ж Закону з боку КС «Істок» не дотримано про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважала узгодженими кредитна спілка.
Судова колегія не погоджується з таким висновком, оскільки він суперечить загальному принципу диспозитивності, визначеного ч.1 ст.13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття ч.2 ст.11 «Про захист прав споживачів» регулює правовідносини, що виникають між сторонами перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, та визначає певні умови.

Предметом позову КС «Істок» та заперечень проти нього не є факти порушень прав споживача, які стосуються порядку надання споживачеві інформації відповідно до ч.2 ст.11 цього Закону. З цього приводу сторони пояснень та доказів не надавали, отже суд першої інстанції безпідставно за відсутності встановлення певних фактів вийшов за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обрав правову підставу та предмет позову, чим порушив ст.263 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, не визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, та не вірно застосував норми права до встановлених фактів.

За встановлених судом обставин та враховуючи наведене, в силу п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про його часткове задоволення.

Судовий збір
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізична особа повинна сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивачем сплачена сума судового збору за подачу позовної заяви 1600 грн.
За подання апеляційної скарги на рішення суду відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Позивачем за подання апеляційної скарги сплачено 2400 грн
З матеріалів справи встановлено, що позовні вимоги становили 37 175,4 грн.
Всього задоволено позовних вимог на суму інфляційниі витрати 6009,03 грн та 1877,6 грн- 3% річних, що становить 21 % від ціни позову, які належить стягнути з відповідача на користь позивача, що становить 840 грн.
Керуючись ст.ст. 141,367,368,374, 376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Задовольнити позов Кредитної спілки «Істок» частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Істок» за період з 27 травня 2015 року по 31 січня 2017 року:

-інфляційні нарахування 6 009,03 грн. (шість тисяч дев`ять грн. 03 коп.).;
-3% річних - 1 877,62 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят сім грн. 62 коп.).
У інших позовних вимогах Кредитної спілки «Істок» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Істок» понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору 840 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

О.С.Комлева

С.М.Сегеда