КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1467/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л. А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року,

встановив:

у серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 5 375 424 грн. 75 коп. різниці між фактичною вартістю набутої в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки квартири та розміром заборгованості в рахунок погашення якої звернуто стягнення, посилаючись на те, що відповідач набув право власності на іпотечне майно, вартість якого значно перевищує розмір заборгованості за договором позики. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за весь час прострочення.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що 28 січня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого він отримав у позику 121 000 дол. США., та договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Вказував, що 07 жовтня 2014 року відповідач в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки набув право власності на вказану квартиру. Разом з тим, розмір заборгованості позивача на момент звернення стягнення становив 37 092 дол. США, тоді як вартість квартири складала 230 801 дол. США, що свідчить про обов`язок відповідача відшкодувати позивачу різницю, яка становить 193 709 дол. США.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не було доведено розмір дійсної вартості квартири на момент її набуття відповідачем, а тому підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у визначеному позивачем розмірі відсутні. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 15, 16, 546, 548, 583, 586, 1046 ЦК України, ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08 січня 2011 року між позивачем та відповідачем, від імені якого діяв представник ОСОБА_5 , було укладений Договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримав у позику 121 000 дол. США, що на час укладення договору становило 968 000грн. Того ж дня в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики було укладено Договір іпотеки, предметом якого є квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

07 жовтня 2014 року за заявою представника відповідача було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 .

В провадженні Солом`янського районного суду м.Києва перебувала справа № 760/20584/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації переходу права власності на квартиру та визнання за ним права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за позовом третьої особи ОСОБА_6 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у вказаній справі, яка постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року була залишена без змін, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було відмолено.

У своїй апеляційній скарзі позивач вказував, що судом першої інстанції не було враховано те, що при розгляді зазначеної справи судом вже було встановлено, що вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 становить 230 801 дол. США, а розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 - 37 092 дол. США. За таких обставин він вважає, що є підстави для стягнення на його користь грошових коштів у визначеному розмірі, що становить різницю між вартістю квартири та розміром заборгованості, в рахунок погашення якої було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За правилами ч.ч.1, 3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з ч.1,3 ст.37 даного Закону правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Так, матеріали справи свідчать про те, що позивач оскаржував в судовому порядку перехід права власності на іпотечне майно на користь позивача, однак йому було відмовлено.

Матеріали справи містять два звіти про оцінку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 07 жовтня 2014 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_7 , вартість квартири станом на 07 жовтня 2014 року становила 576 300 грн.

Згідно зі Звітом про оцінку майна, виконаного ПП «Зорі України», вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 станом на 27 грудня 2010 року становить 230 801 дол. США (1 837 522 грн. за курсом НБУ на дату оцінки). Метою проведення дослідження вказано визначення ринкової вартості об`єкта оцінки з метою розрахунку розміру банківської застави (а.с.147, том ІІ).

Судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про неможливість прийняття в якості належних та допустимих доказів обох наданих звітів про оцінку квартири. Наданий відповідачем Звіт про оцінку майна від 07 жовтня 2014 року, виконаний оцінювачем ОСОБА_7 без встановлення рівня оздоблення приміщень, характеристик місцевості розташування квартири та загального технічного стану об`єкту майна. Вказане підтверджується і Висновком експерта Шкребтія В.Г. щодо невідповідності вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна вказаного Звіту.

За таких обставин суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що хоча Звіт про оцінку майна, наданий відповідачем, і зроблений станом на 07 жовтня 2014 року, тобто дату набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру, зробити висновок про відсутність в останнього обов`язку відшкодувати позивачу перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог у відповідності до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», неможливо, оскільки вартість квартири, визначена у Звіті, є сумнівною.

Поряд з цим не може бути взятий до уваги при вирішенні даного спору і наданий позивачем Звіт про оцінку майна, виконаний ПП «Зорі України», оскільки відповідна оцінка була проведена у грудні 2010 року, що не відповідає даті набуття відповідачем права власності на квартиру.

Позивачем при зверненні до суду з апеляційною скаргою не було обґрунтовано у зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати до суду Звіт про оцінку квартири саме на момент набуття відповідачем права власності на неї, а сам по собі факт зазначення у судових рішення у справі № 760/20584/15-ц про наявність відповідного Звіту про оцінку квартири не свідчить про встановлення судом її реальної вартості, в тому числі станом на 07 жовтня 2014 року.

Доводів про те, у зв`язку з чим для визначення вартості спірного майна станом на момент набуття відповідачем права власності на нього має братись до уваги звіт про оцінку майна, проведений на чотири роки раніше, позивач не вказує.

За таких обставин та за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної вартості іпотечної квартири станом на момент звернення на неї стягнення у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між розміром заборгованості позивача та вартістю квартири, про що судом першої інстанції було зроблено вірний висновок.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 06 червня 2022 року.

Головуючий

Судді