Справа №:755/8529/21
Провадження №: 2/755/4544/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" серпня 2022 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді - САВЛУК Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інцест» про визнання права власності на майнові права на об`єкт нерухомого майна, та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договору купівлі-продажу транспортного засобу, договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, акту зарахування зустрічних взаємних однорідних вимог,

в с т а н о в и в:

27 травня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інцест» про визнання права власності на майнові права на об`єкт нерухомого майна, та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

06 жовтня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

25 травня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, про прийняття зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договору купівлі-продажу транспортного засобу, договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, акту зарахування зустрічних взаємних однорідних вимог.

Об`єднано в одне провадженні позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інцест» про визнання права власності на майнові права на об`єкт нерухомого майна, та зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договору купівлі-продажу транспортного засобу, договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, акту зарахування зустрічних взаємних однорідних вимог.

02 серпня 2022 року (вх. №24152) представник позивачів за первісним позовом - адвокат Омеляненко Богдан Володимирович подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майнові права на квартиру (приміщення) проектний номер 142, що розташована на 12 та 13 поверхах у будинку АДРЕСА_1 , та заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинити дії, пов`язані з реєстрацією права власності, відчуження нерухомого майна та реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, а саме: квартиру (приміщення) проектний номер 142, що розташована на 12 та 13 поверхах у будинку АДРЕСА_1 .

За змістом положень ч.13 ст.7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). (ч. 1 ст. 153 ЦПК України)

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, оцінивши наведені представником позивачів підстави для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу Україна)

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Виходячи з положень п. 1 та п.2 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Необхідність застосування заходів забезпечення має визначатися фактичними обставинами справи, які свідчитимуть про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Така правова позиція щодо вирішення питання про співмірність забезпечення позову викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № (провадження № 14-729цс19).

В межах даного спору, позивачем пред`явлено позов до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КДС ІНВЕСТ», з вимогою: «Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у розмірі 3/10 майнових прав на об`єкт будівництва - квартиру АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 0408/4/12/142 від 04 серпня 2018 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку у розмірі 7/10 майнових прав на об`єкт будівництва - квартиру АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 0408/4/12/142 від 04 серпня 2018 року»

Відповідно до ч. 2 ст. 190 Цивільного кодексу України, майнові права є нєспоживною річчю.

Майнові права визнаються речовими правами.

Згідно ч. 2 ст. 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

За змістом ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Враховуючи висновки Верховного Суду України за результатами розгляду спорів з приводу майнових прав (справи №6-29429св09, 6-52295св10, 6-32594св10), вбачається, що майнові права разом з будь-якими рухомими, нерухомими речами, грошима, цінними паперами є об`єктами цивільного обороту.

Відповідно до ст. 876 Цивільного кодексу України, власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже питання можливості вжиття заходів забезпечення позову відносно об`єкту нерухомого майна- житлової квартири, може мати місце у випадку державної реєстрації прав на цей саме об`єкт нерухомого майна.

Суд, приймаючи рішення про забезпечення позову повинен пересвідчитись в належності відповідачеві спірного об`єкту, або об`єкт є предметом спору.

Відповідно до п. 1.1 Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, визначає процедуру внесення інформації до Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також пошуку та надання інформації з нього.

Згідно до п. 1.2 Порядку ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, терміни, що вживаються в порядку, мають таке значення: внесення запису до Реєстру прав - внесення до електронної бази даних Реєстру прав інформації про об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, право власності на такий об`єкт та суб`єкта цього права, інші речові права на нерухоме майно та суб`єкта цього права, інші речові права на нерухоме майно та суб`єкта цих прав з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту, права щодо якого підлягають державній реєстрації; реєстраційний запис у Реєстрі прав сукупність даних про об`єкт нерухомого майна або незавершеного будівництва (далі - об`єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації), право власності на такий об`єкт та суб`єкта цього права, інші речові права на нерухоме майно та суб`єкта цих прав, що внесені до електронної бази даних Реєстру прав; реєстраційний номер об`єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації (далі реєстраційний номер об`єкта), - індивідуальний номер у Реєстрі прав, який присвоюється кожному окремо визначеному об`єкту, права щодо якого підлягають державній реєстрації, при внесенні запису до Реєстру прав та який не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта, Реєстраційний номер об`єкта складається з унікальної послідовності цифр, що утворюють числа натурального ряду, та формується автоматично за допомогою програмного забезпечення Реєстру прав при внесені запису до Реєстру прав.

Тобто, відсутність витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно не дозволяє суду пересвідчитись в тому, що об`єкт належить відповідачеві і не належить іншій (третій) особі, права якої можуть бути порушені прийнятим рішенням суду.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення заяви в частині заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації прав, які пов`язані з реєстрацією права власності, оскільки вони спрямовані на обмеження прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, що може призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до частини шостої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Виходячи з оцінки доводів представника позивачів - адвоката Омеляненко Богдана Володимировича щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості та співмірності вимог позивачів щодо забезпечення позову та доказів, наданих в обґрунтування таких доводів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 149-150, 260, 261, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заявипредставника позивачів - адвоката Омеляненко Богдана Володимировича про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інцест» про визнання права власності на майнові права на об`єкт нерухомого майна, та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договору купівлі-продажу транспортного засобу, договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, акту зарахування зустрічних взаємних однорідних вимог.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua/fair/.

С у д д я: