Ухвала

27 січня 2022 року

м. Київ

справа № 529/240/21

провадження № 61-238ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Ткачука О. С.,

розглянув касаційну скаргу Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, сім`ї, молоді та спору Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, Полтавської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Диканської районної державної адміністрації, в якому просила стягнути з відповідача на її користь, середній заробіток у розмірі 18 916,12 грн.

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2021 року до участі у справі було залучено у якості співвідповідача Полтавську районну державну адміністрацію.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18 916,12 грн Вирішено питання судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області залишено без задоволення. Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року залишено без змін.

У грудні 2021 року Полтавська районна державна адміністрація Полтавської області засобами поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 11 січня 2022 року справу призначено судді-доповідачу Петрову Є. В., визначено суддів які входять до складу колегії: Калараша А. А. та Ткачука О. С.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 січня 2022 року визначено колегію суддів для розгляду указаної справи у складі суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Ткачука О. С.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 18 916,12 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, належить до категорії малозначних.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Враховуючи викладене, Полтавська районна державна адміністрація Полтавської області подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 04 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, сім`ї, молоді та спору Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, Полтавської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

І. В. Литвиненко

О. С. Ткачук