ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 січня 2022 року

м. Харків

справа № 953/8050/20

провадження № 22-ц/818/1073/22

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення штрафу за неналежне виконання договору, з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року, постановлене у складі судді Афанасьєвої В.О., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» штраф за неналежне виконання умов договору.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 28.02.2008 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № ML708/035/2008, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 50000,00 доларів США строком до 27.02.2023 року. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором, між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № PML708/035/2008 від 28.02.2008 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами умов договору іпотеки, позивач вважає, що відповідно до п. 9.5. статті 5 Договору іпотеки з кожного іпотекодавця належить стягнути штраф в сумі 10 (десять) відсотків від суми отриманого кредиту, тобто по 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що еквівалентно 133 973, 50 грн. 00 коп. з кожного іпотекодавця.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ненадання позивачем доказів звернення стягнення, не розрізняючи процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки з кінцевою подією реєстрацією права власності. Зазначає, що само по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ні кредитного договору, ні відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ОТП Факторинг України» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 28.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №МL708/035/2008, згідно якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 50 000,00 дол. США строком до 27 лютого 2023 року.

28.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № PML708/035/2008 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Звертаючись до суду, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 штраф у розмірі 133 973, 50 грн. з кожного за неналежне виконання умов договору, а саме посилався на те, що відповідачами не виконано вимоги щодо звільнення предмету іпотеки після отримання вимоги про добровільне виселення.

Так, з договору іпотеки від 08.08.2008 року, а саме п. 9.5. статті 9, вбачається, що у разі невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем п. 4.5.1. та/чи п.п. j) п. 5.2. цього Договору, останній сплачує на користь Іпотекодержателя штраф в сумі 10% (десять відсотків) від суми отриманого кредиту за Кредитним договором.

Згідно із п.п. 4.5.1. договору іпотеки, для підтвердження факту проведення Іпотекодавцем державної реєстрації права власності на Предмет Іпотеки, Іпотекодавець зобов`язується в термін 2 (два) робочі дні з моменту проведення такої реєстрації, але в будь-якому випадку не пізніше ніж через 30 (тридцять) календарних днів, з моменту нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу Предмету Іпотеки, надати Іпотекодержателю нотаріально посвідчені копії документів установленого законодавством зразка, що будуть свідчити про проведення державної реєстрації права власності Іпотекодавця на весь Предмет Іпотеки. При цьому, дія п. 4,5.(з підпунктами) цього Договору не поширюється на Іпотекодавця, який на момент укладання цього Договору, надав Іпотекодержателю нотаріально посвідчені копії документів, установленого законодавством зразка, що свідчать про державну реєстрацію права власності на весь Предмет Іпотеки за Іпотекодавцем.

Відповідно до п.п. j) п. 5.2. договору іпотеки, у випадку звернення Іпотекодержателем стягнення на Предмет Іпотеки, Іпотекодавець, на письмову вимогу Іпотекодержателя, зобов`язаний забезпечити звільнення Предмета Іпотеки всіма мешканцями протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання відповідної вимоги.

Матеріали справи містять дані про те, що 05.03.2020 року позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом направлено вимогу про добровільне виселення з предмету іпотеки протягом 30 календарних днів з дня отримання вказаної вимоги, але п.п. j) п. 5.2. договору іпотеки та вимоги позивача від 05.03.2020 року виконані не були.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2016 року по справі №640/21151/13-ц у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Між тим, позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів звернення стягнення на предмет іпотеки, що, відповідно до умов договору іпотеки є передумовою застосування штрафних санкцій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, як про відмову у задоволення позову по суті справи так і про відмову у задоволенні позови за спливом позовної давності.

Колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 грудня 2019 року у справі № 234/13519/16-ц вказано, що «відповідно до частин другої-четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Позовна давність застосовується до обґрунтованого позову».

Отже, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічний правовий висновок викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц та у постанові від 31 жовтня 2018 в справі № 367/6105/16-ц.

Оскільки позовні вимоги є необгрнутованими по суті спору, тому відмовити у задоволенні позовних вимог необхідно саме з цих підстав.

Висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності - є помилковими.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову про стягнення штрафу за неналежне виконання договору саме з підстав недоведеності позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

Повний текст постанови виготовлено 24 січня 2022 року.