УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Булах Є.М.,

секретар судового засідання Ляшенко А.Є.,

справа №766/27025/21; провадження №4-с/766/48/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Херсоні цивільну справу за

скаргою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Шевченко Антон Сергійович (місцезнаходження: АДРЕСА_2 на дії державного виконавця,

особа дії яких оскаржуються старший державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кондратюк Оксана Миколаївна (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Б. Мозолевського, буд. 2),

заінтересована особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Білд-Стріт» (, місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Шепелєва Миколи, буд. 6),

учасники справи: не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, постановив ухвалу про наступне та, -

встановив:

виклад позиції скаржника у скарзі

30 грудня 2021 року представник заявниці звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області зі скаргою на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, у якій з урахуванням заяви про збільшення розміру відшкодування витрат на професійну правову допомогу від 27.01.2022 року просив:

- визнати дії державного виконавця Кондратюк О.М. по поверненню виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання неправомірними та скасувати процесуальний документ Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 08.12.2021 р.;

- зобов`язати посадових осіб Суворовського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса), до компетенції яких належить винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду згідно виконавчого листа від 20.02.2019 у справі №766/14004/17;

- стягнути з Суворовського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань в користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

В обґрунтування скарги вказав, що 05.11.2018 року Херсонським міським судом Херсонської області постановлено рішення у справі №766/14004/17 про спонукання ТОВ «Білд-Стріт» до виконання мирової угоди, кладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «Білд-Стріт», затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 27.01.2016 року. Рішення набрало законної сили 06.12.2018 року та добровільно боржником не виконане.

03.12.2021 року заявниця звернулася до Суворовського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) із заявою про примусове виконання судового рішення.

21.12.2021 року отримано Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

З таким рішенням державного виконавця заявниця не згодна, оскільки рішення суду є немайнового характеру та зобов`язує боржника вчинити певні дії, а саме спонукати ТОВ «Білд-Стріт» до виконання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «Білд-Стріт», затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 27.01.2016 року. Тому вважає висновки державного виконавця помилковими та безпідставними.

виклад позиції особи, дії якої оскаржуються у відзиві

17.01.2021 року з Суворовського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) надійшов відзив на скаргу. За змістом якого державний виконавець просив відмовити у задоволенні вимог за скаргою.

Вказав, що за ЗУ «Про виконавче провадження» рішенням немайнового характеру є рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Зазначене у резолютивній частині рішення «спонукати» не є тотожним «зобов`язати» тому не носить зобов`язальний характер і не передбачає застосування заходів примусового виконання.

виклад позиції скаржника у відповіді на відзив

18.01.2022 року представник скаржниці подав відповідь на відзив державного виконавця, у якій викладені у скарзі доводи підтримав з посиланням на практику Верховного суду та ЄСПЛ.

Вказав, що Верховний суд у справі №363/1103/16-ц встановив, що такий спосіб захисту як спонукання до виконання мирової угоди є належним способом судового захисту, при цьому він застосовується в умовах того, коли законодавцем було виключено мирову угоду з переліку виконавчих документів, з метою забезпечення примусового виконання положень мирової угоди.

Не прийняття державним виконавцем до виконання виконавчого листа у справі №766/14004/17 позбавляє рішення ознаки обов`язковості, а нерозуміння державним виконавцем способу виконання судового рішення є підставою для звернення до суду з заявою про роз`яснення, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення.

виклад позиції особи, дії якої оскаржуються у додатку до відзиву

27.01.2021 року з Суворовського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) надійшов додаток до відзиву на скаргу. За змістом якого державний виконавець підтримав доводи відзиву.

Вказав, що для виконання мирової угоди стягувачу необхідно подавати для примусового виконання відповідну ухвалу, де зазначено зобов`язання боржника щодо вчинення певних дій.

Додатково просив відмовити у стягнення витрат понесених скаржницею на правничу допомогу з підстав недоведення їх розміру.

виклад позиції скаржника у відповіді на додаток до відзиву

27.01.2022 року представник скаржниці подав відповідь на додаток до відзиву державного виконавця, у якій викладені у скарзі доводи підтримав.

Вказав, що суд розглянувши справі №766/14004/17 дійшов висновку про необхідність захисту права ОСОБА_1 та про належність обраного способу захисту. Державний виконавець не є тією особою, яка наділена правом оскаржувати вказане рішення, а має забезпечити його примусове виконання.

процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.01.2022 року прийнято до провадження скаргу, призначено судове засідання по справі на 13.01.2022 року.

За клопотанням державного виконавця розгляд скарги відкладено на 20.01.2022 року.

17.01.2022 року з Суворовського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) надійшов відзив.

18.01.2022 року представник скаржниці подав відповідь на відзив державного виконавця.

У зв`язку з неявкою представника скаржниці розгляд скарги відкладено на 28.01.2022 року.

27.01.2021 року з Суворовського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) надійшов додаток до відзиву.

27.01.2022 року представник скаржниці подав відповідь на додаток до відзиву державного виконавця та заяву про збільшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У судове засідання у час призначений для розгляду скарги ОСОБА_1 не з`явилася, адвокат Шевченко А.С.. діючи в її інтересах 28.01.2022 року подав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Представник Суворовського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) в судове засідання не з`явивсь, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав клопотання про відкладення розгляду скарги у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Представник ТОВ «Білд-Стріт» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

За приписами ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи встановлені ст. 450 ЦПК України строки розгляду скарг на дії державних виконавців, враховуючи згоду представника скаржника на розгляд скарги у їх відсутності на підставі наявних документів, у зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату та час розгляду скарги інших учасників справи, з урахуванням встановлених законом приписів допустимості заміни у судових засіданнях представників органу державної виконавчої служби, суд вважає за можливе розглянути скаргу ОСОБА_1 , без осіб, що беруть участь у розгляді справи, крім того, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними, судом встановлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 27.01.2016 року у справі №668/9491/15ц затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ТОВ «Білд-Стріт».

20 лютого 2019 року Херсонським міським судом Херсонської області видано виконавчий лист у справі №766/14004/17 про спонукання ТОВ «Білд-Стріт» до виконання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «Білд-Стріт», затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 27.01.2016 року.

06.12.2021 року до Суворовського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) надійшла заява ОСОБА_2 , який діє в інтересах стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області у справі №766/14004/17 за виконавчим листом виданим 05.11.2018 року про спонукання ТОВ «Білд-Стріт» до виконання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «Білд-Стріт», затвердженої ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 27.01.2016 року.

Листом від 08.12.2021 року за вих. №83802 Суворовським ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) спрямовано ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» (виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання).

Згідно трекінгу поштових відправлень Укрпошти, поштове повідомлення №552 вручено адресату 21.12.2021 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець під час здійснення професійної діяльності керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

При перевірці відповідності рішень, дій чи бездіяльності органів ДВС при вчиненні виконавчих дій суди повинні керуватися нормами, які були чинними саме на час вчинення таких рішень, дій чи бездіяльності. Необхідно враховувати, що рішення про прийняття виконавчих документів і відкриття виконавчого провадження є одномоментною дією, яка підтверджується відповідним процесуальним актом і не є триваючою у часі.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №707/28/17-ц.

Оскільки скаржник звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, що мали місце у 2021 році на спірні правовідносини поширюється саме Закон №1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 2 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням принципів верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 4 Закону №1404-VIII визначено вимоги до виконавчого документа, а саме, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно положень частин 1 та 2 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з приписами частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Законом не передбачено можливості винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. Однак відповідно до частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, у т.ч. якщо: виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Визначений ст. 10 Закону №1404-VIII перелік заходів примусового виконання рішення не є вичерпним, позаяк згідно п. 1 ч. 5 вказаної статті, заходами примусового виконання рішення є інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Суд констатує, що державний виконавець передчасно та безпідставно вдався до самостійного тлумачення резолютивної частини рішення Херсонського міського суду Херсонської області у справі №766/14004/17, не звернувшись до суду з поданням або заявою про його роз`яснення в порядку передбаченому ст. 271 ЦПК України та ст. 18 Закону №1404-VIII.

Таким чином, за результатами дослідження наявних в матеріалах справи письмових доказів, суд приходить до висновку, що підстав для повернення без виконання виконавчого листа №766/14004/17, виданого 20.02.2019 року Херсонським міським судом Херсонської області з підстав передбачених п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII у державного виконавця не було, а тому дії останнього по поверненню виконавчого документа без прийняття до виконання є неправомірними, з огляду на що вимоги скарги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про зобов`язання посадових осіб Суворовського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса), до компетенції яких належить винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду згідно виконавчого листа від 20.02.2019 у справі №766/14004/17 суд приходить до наступного.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій закон визначає судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

У пілотному рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Таким, чином, дослідивши матеріали справи та докази надані суду на підтвердження викладених у скарзі обставин, враховуючи, що станом на дату розгляду скарги рішення у справі №766/14004/17 не виконано, суд в порядку контролю за виконанням судового рішення у цивільній справі приходить до висновку про необхідність застосувати наслідки розгляду скарги на бездіяльність ДВС передбачені статтею 451 ЦПК України та зобов`язує посадових осіб Суворовському РВ ДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) усунути встановлені порушення ЗУ «Про виконавче провадження».

У п. 20 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а тому вимоги скаржника про скасування процесуального документу повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 08.12.2021 року та зобов`язання посадових осіб Суворовському РВ ДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду згідно виконавчого листа від 20.02.2019 року у справі №766/14004/17 є такими, що не відповідають означеним нормам Закону, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скарги на дії та рішення державного виконавця.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

За правилами ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, однією із особливостей процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Такий висновок відповідає позиціям КАС у складі ВС у постанові від 26.06.2019 року у справі №813/481/18, КАС у складі ВС у постанові від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20, та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000, 00 грн., скаржницею до матеріалів справи долучено: договір про надання правової допомоги №0112, укладений 01.02.2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Шевченко А.С.; ордер серії ВЕ №1021737 про надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Шевченко А.С.; акт №1 до Договору №0112 від 01.02.2021 року до якого включено роботу зі складання та подання скарги на дії державного виконавця на суму 3 000, 00 грн., копію квитанції №Р24АС3497 від 07.12.2021 року про сплату ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000, 00 грн.; акт №2 до Договору №0112 від 01.02.2021 року до якого включено роботу зі складання відповіді на відзив вартістю 1 000, 00 грн., складання відповіді на додатком відзиву вартістю 1 000, 00 грн.; участі у судовому засідання 13.01.2022 року вартістю 1000, 00 грн/ засідання.

Враховуючи, що судове засідання призначене на 13.01.2022 року не відбулося у зв`язку з неявкою державного виконавця, суд вважає, що заявлена скаржницею до стягнення сума витрат на правову допомогу має бути зменшена до 5 000, 00 грн., які є підтвердженими, дійсними, необхідними, розумними, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, та з урахуванням часткового задоволення вимог за скаргою такими, що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань особи, дії якої оскаржуються в рахунок відшкодування судових витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ЗУ «Про виконавче провадження» №1404-VIII, ст. ст. 2, 10, 19, 259-261, 353-355, 447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Шевченко Антон Сергійович (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на дії державного виконавця, особа, дії якої оскаржуються: старший державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кондратюк Оксана Миколаївна (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Б. Мозолевського, буд. 2), заінтересована особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Білд-Стріт» (, місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Шепелєва Миколи, буд. 6) задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо повернення без виконання виконавчого листа №766/14004/17, виданого 20.02.2019 року Херсонським міським судом Херсонської області.

Зобов`язати посадових осіб Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення прав ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) вчинені при виконанні виконавчого листа №766/14004/17, виданого 20.02.2019 року Херсонським міським судом Херсонської області.

Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виконання ухвали повідомити суд і скаржника.

У задоволенні скарги в іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Б. Мозолевського, буд. 2) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 5 000,00 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 28.01.2022 року.

Суддя Є.М. Булах