Справа № 189/1791/21
РІШЕННЯ

іменем України

06.06.2022 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Покровський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про накладення стягнення на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про накладення стягнення на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2016 року з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто борг за договором позики в сумі 31000,00 грн. та судовий збір в сумі 551,21 грн. та 19.12.2016 року на підставі даного рішення було видано виконавчий лист про примусове стягнення боргу з ОСОБА_2 01.02.2017 року державним виконавцем Покровського РВ ДВС ГТУЮ було відкрито виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_2 . Проте, на даний час рішення суду ОСОБА_2 не виконано. Заходи, які були вжиті виконавчою службою задля примусового виконання рішення суду не дали результатів, оскільки боржник ОСОБА_2 ніде не працює, майно, на яке можливо накласти стягнення в неї відсутнє. Як встановлено рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2016 року ОСОБА_2 22.06.2016 року отримала від ОСОБА_1 позику в сумі 1000 доларів США та зобов`язалася повернути борг та відсотки за користування коштами в сумі 250 доларів США до 02.08.2016 року. На момент отримання позики відповідачка перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , а тому кошти були використані в інтересах їхньої сім`ї. Таким чином, оскільки ОСОБА_3 на даний час офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, позивачка вважає дані кошти спільною сумісною власністю подружжя, в зв`язку з чим, просить накласти стягнення на спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнути з заробітної плати ОСОБА_3 борг в сумі 31551,21 грн. або стягнути борг за рахунок іншого майна, яке належить подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя; стягнути з відповідачів на користь позивачки судові витрати.

Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності сторін.

Позивачка ОСОБА_1 телефонограмою просила суд розгляд справи провести в її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Покровського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії розписки від 22.06.2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язується до 02.08.2016 року віддати борг в сумі 1000,00 доларів США та 25 відсотків за користування коштами, що в сумі становить 250 доларів США ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено та вирішено стягнути з відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 24.12.2012 року Покровським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 08.02.1997 року Покровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , суму боргу в розмірі 24800,00 (двадцять чотири тисячі вісімсот) гривень та суму процентів за користування чужими коштами в розмірі 6200,00 (шість тисяч двісті) гривень, а всього 31000,00 (тридцять одна тисяча) гривень; та судовий збір в розмірі 551,21 грн. (а.с.7).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ч.ч. 2, 4 ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Зазначене свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Указаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 19 червня 2013 року у справі N 6-55цс13.

За таких обставин згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі N638/18231/15-ц (провадження N 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Однак, позивачкою не було надано суду доказів, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі на момент укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_3 працює в Покровській дистанції колії ПЧ-8 Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», де отримує заробітну плату, однак, і на підтвердження даних обставин позивачкою не було надано доказів.

Крім того, позивачкою не доведено про існування майна, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя, на яке вона просить накласти стягнення.

Клопотання про витребування зазначених доказів у відповідачів позивачкою заявлено не було.

Доказів на підтвердження укладення договору позики від 22.06.2016 року та використання грошових коштів, одержаних за розпискою в інтересах сім`ї, позивачкою також не надано.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні докази використання ОСОБА_2 отриманих у позику у ОСОБА_1 коштів саме в інтересах сім`ї, відсутні докази, що відповідач ОСОБА_3 був обізнаний про отримання позики та надавав свою згоду на укладення даного договору, що вказує на відсутність обов`язку повернення таких грошових коштів, як другого з подружжя.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено обов`язок відповідача ОСОБА_3 з повернення їй суми боргу ОСОБА_2 . Тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Враховуючи відмову у позові, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, слід покласти на останнього.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.2-5,76-81,141,263-265,274-279 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Покровський відділ державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про накладення стягнення на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Степанова

06.06.2022