Справа № 167/1062/21 Головуючий у 1 інстанції: Требик В. Б.
Провадження № 22-ц/802/623/22 Категорія: 44 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

прокурора - Рішка А. В.,

представника позивача - Рогатюк Я. В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах Волинської обласної державної адміністрації, Луцької районної державної адміністрації Волинської області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу), за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 11 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації (далі - Волинська ОДА), Луцької районної державної адміністрації (далі - Луцька РДА) звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтував тим, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року у справі № 803/3645/15 задоволено позов ОСОБА_2 до Рожищенської РДА про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Рожищенської РДА від 04 квітня 2011 року № 21-ос «Про звільнення ОСОБА_2 » та поновлення її на посаді начальника відділу освіти Рожищенської РДА.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року у справі № 803/3645/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року, у справі № 876/3136/16 задоволено заяву Рожищенської РДА про перегляд вказаного судового рішення за нововиявленими обставинами, скасовано постанову суду першої інстанції від 23 листопада 2015 року у справі № 803/3645/15 та відмовлено у задоволенні позову.

На підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 876/3136/16 головою Рожищенської РДА прийнято розпорядження від 04 липня 2016 року № 106-ос «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 876/3136/16 скасовано, постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви Рожищенської РДА про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року.

ОСОБА_2 звернулася до голови Рожищенської РДА Волинської області Гайворонської І. М. із заявою про скасування розпорядження від 04 липня 2016 року № 106-ос та її поновлення на посаді начальника відділу освіти та молоді. ОСОБА_1 своїм листом від 07 серпня 2017 року № К-532 відмовила ОСОБА_3 у поновленні на посаді з підстав відсутності такої вимоги в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 803/1460/17, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного суду від 26 грудня 2019 року, визнано протиправною бездіяльність голови Рожищенської РДА Волинської області Гайворонської І. М. щодо не скасування розпорядження Рожищенської РДА Волинської області від 04 липня 2016 року № 106-ос «Про звільнення ОСОБА_2 » та не поновлення ОСОБА_2 на посаді, визнано протиправним та скасовано розпорядження Рожищенської РДА Волинської області від 04 липня 2016 року № 106-ос «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу освіти Рожищенської РДА Волинської області з 05 липня 2016 року, зобов`язано Рожищенську РДА Волинської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 05 липня 2016 року.

На виконання постановленого судового рішення Рожищенською РДА в користь ОСОБА_2 , починаючи з 05 липня 2016 року, за час вимушеного прогулу була нарахована заробітна плата у розмірі 268375,94 грн.

Станом на 01 лютого 2021 року ОСОБА_2 в період з листопада 2019 року по листопад 2020 року нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 94954,38 грн.

Рішенням Рожищенського районного суду від 05 липня 2021 року, яке було змінено постановою Волинського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь Луцької РДА в порядку зворотної вимоги (регресу) матеріальну шкоду в розмірі 88671,87 грн.

Решту суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в користь ОСОБА_2 виплачена Рожищенською РДА 29 грудня 2020 року в розмірі 1896, 63 грн та Луцькою РДА 24 травня 2021 року в розмірі 171524,93 грн.

Прокурор також зазначав, що витрачання з бюджету коштів на виплату ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора, який звернувся з даним позовом до суду, оскільки уповноважені органи не повідомили прокурора про те, що будуть самостійно вживати заходів щодо звернення до суду з відповідним позовом до ОСОБА_1 , що свідчить про їх бездіяльність, тому вказані обставини відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.

Посилаючись на зазначені обставини, прокурор просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 в користь Луцької районної державної адміністрації матеріальну шкоду у розмірі 173421,56 грн, а також 2601,33 грн судового збору.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 11 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь Луцької районної державної адміністрації Волинської області в порядку зворотної вимоги (регресу) 173421,56 грн матеріальної шкоди.

У задоволенні позову заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позовну заяву прокурора залишити без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Луцької окружної прокуратури просить апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні відповідачка апеляційну скаргу підтримала і просила скаргу задовольнити, прокурор і представник позивача Луцької районної державної адміністрації апеляційну скаргу заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідачки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

За матеріалами справи судом встановлено, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року у справі № 803/3645/15 задоволено позов ОСОБА_2 до Рожищенської РДА про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Рожищенської РДА від 04 квітня 2011 року № 21-ос «Про звільнення ОСОБА_2 » та ухвалено поновити ОСОБА_2 на посаді начальника відділу освіти Рожищенської РДА.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року у справі № 803/3645/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року, у справі № 876/3136/16 задоволено заяву Рожищенської РДА про перегляд вказаного судового рішення за нововиявленими обставинами, скасовано постанову суду першої інстанції від 23 листопада 2015 року у справі № 803/3645/15 та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

На підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 876/3136/16 головою Рожищенської РДА 04 липня 2016 року прийнято розпорядження № 106-ос «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 876/3136/16 скасовано, ухвалено відмовити у задоволенні заяви Рожищенської РДА про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року.

ОСОБА_2 звернулася до Рожищенської РДА із заявою про поновлення на посаді, на що Рожищенська РДА своїм листом від 07 серпня 2017 року № К-532 відмовила їй у поновленні на посаді з підстав відсутності такої вимоги в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 803/1460/17, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року, постановлено визнати протиправною бездіяльність голови Рожищенської РДА Волинської області Гайворонської І. М. щодо не скасування розпорядження Рожищенської РДА Волинської області від 04 липня 2016 року № 106-ос «Про звільнення ОСОБА_2 » та не поновлення ОСОБА_2 на посаді, визнано протиправним та скасовано розпорядження Рожищенської РДА Волинської області від 04 липня 2016 року № 106-ос «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу освіти Рожищенської РДА Волинської області з 05 липня 2016 року, зобов`язано Рожищенську РДА Волинської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 05 липня 2016 року.

На виконання постановленого судового рішення Рожищенською РДА в користь ОСОБА_2 , починаючи з 05 липня 2016 року нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 268375,94 грн.

Починаючи з листопада 2019 року і до листопада 2020 року в користь ОСОБА_2 нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 94954,38 грн, а станом на день ухвалення рішення у справі ОСОБА_2 повністю виплачено нараховану заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05 липня 2016 року по 29 жовтня 2019 року у розмірі 268375,94 грн.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі (стаття 237 КЗпП України).

У пункті 33 своєї постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини 1 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини 1 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2021 року у справі № 332/832/18.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення про відмову у поновленні ОСОБА_2 на посаді після набрання законної сили ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року було прийняте саме відповідачем ОСОБА_1 , яка на той час працювала на посаді голови Рожищенської РДА, що також підтверджується рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 803/1460/17.

Отже, судом встановлено, що з вини відповідачки ОСОБА_1 , яка не виконала рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі, районній державній адміністрації була заподіяна матеріальна шкода, заподіяна внаслідок виплати в користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог прокурора в інтересах Луцької РДА до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку зворотної вимоги (регресу) матеріальної шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що прокурором пропущений строк позовної давності з огляду на таке.

Згідно з частиною 6 статті 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Частиною 1 статті 1191 ЦК передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотної вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата. Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову. Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню. Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина 1 статті 1191 ЦК України), тобто в даному випадку розмір відшкодування визначається трудовим законодавством. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

З врахуванням того, що в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу був виплачений Рожищенською РДА 29 грудня 2020 року, а регресний позов пред`явлено 28 грудня 2021 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк позовної давності у цій справі не пропущений.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у цій справі прокурор не мав права пред`являти позов в інтересах юридичної особи.

За положеннями абзацу 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Перед зверненням до суду прокуратурою було виконано вимоги частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо повідомлення суб`єктів владних повноважень, що підтверджується копіями листів від 01 вересня 2021 року, адресованих Волинській ОДА і Луцькій РДА.

Розпорядженням Кабінету міністрів України від 16 грудня 2020 року № 635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» та додатку № 1 до нього передбачено реорганізацію Рожищенської РДА шляхом її приєднання до Луцької РДА.

Згідно з розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 15 січня 2021 року № 5 утворено комісії з реорганізації Горохівської, Ківерцівської та Рожищенської РДА, передавальний акт з реорганізацій відповідних державних районних адміністрацій повинен бути наданий для затвердження голові Волинської РДА до 16 березня 2021 року. Розпорядженням голови Волинської ОДА від 2 квітня 2021 року № 161, яке перебуває у відкритому доступі в мережі Інтернет, затверджено передавальний акт Рожищенської РДА до правонаступника Луцької РДА.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375 , 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 11 квітня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді