РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 1715/15408/12

Провадження № 22-ц/4815/172/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

заявник - приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області

Сідоренко Сергій Петрович,

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева»,

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія

«Інвестохіллс Веста»,

боржник - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року у складі судді Ковальова І. М., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

Приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергій Петрович звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання своїх зобов`язань. Просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортна для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №1715/19490/12, виданим 02 липня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість по поверненню кредитних коштів в сумі 235 455 грн. 72 коп. та стягнення судового збору в розмірі 2354 грн. 56 коп. та за виконавчим листом №1715/15408/12, виданим 14 березня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Форум» заборгованості по договору в сумі 140843,68 грн..

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року подання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка Сергія Петровича задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 іпн. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №1715/19490/12 виданим 02 липня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість по поверненню кредитних коштів в сумі 235 455 грн. 72 коп. та стягнення судового збору в розмірі 2354 грн. 56 коп. та виконавчим листом №1715/15408/12 виданим 14 березня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Форум» заборгованості по договору в сумі 140843,68 грн.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями Конституції України, яка гарантує громадянам свободу пересування, а також нормами ЦПК України, які визначають, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Судом взято до уваги, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань з погашення заборгованості, не з`являється на виклики державного виконавця, ігноруючи їх. При цьому судом враховано, що він неодноразово перетинав державний кордон України в період, коли у нього була наявна заборгованість з метою відпочинку за власні кошти.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції про обґрунтованість тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України. Доводить, що обмеження виїзду за межі держави можливе виключно при наявності доказів ухилення від виконання зобов`язань та пояснює, що з його боку рішення суду про стягнення заборгованості виконується, зокрема, в ході примусового виконання виконавчих документів приватним виконавцем здійснено часткове виконання виконавчих документів з доходів боржника, а саме з пенсії у розмірі 3295,34 грн. за період з 21.07.2020 до 01.04.2021 та шляхом реалізації нерухомого майна в розмірі 127 698,47 грн. на загальну суму 130 993,81 грн.. Зазначає, що він двічі приходив до офісу приватного виконавця, однак той відмовляв йому в переговорах, мотивуючи відмову своєю зайнятістю. Пояснює, що його часті перетини кордону зумовлені не відпочинком, як зазначив у поданні приватний виконавець, а необхідністю тимчасових заробітків, оскільки він є пенсіонером, розмір пенсії становить 2100 грн, і з цієї суми, до того ж, утримується 20% на погашення заборгованості за виконавчими документами. Зазначає, що такі стягнення в сукупності з обмеженням виїзду за межі держави з метою заробітку повністю позбавляють його засобів до існування. Просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергій Петрович вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить залишити її без зміни, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 16 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренком С. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62593853 з виконання виконавчого листа №1715/15408/12, виданого 14 березня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Форум» заборгованості за договором в сумі 140843,68 грн. та стягнення основної винагороди приватного виконавця у розмірі 5294,72 грн..

16 липня 2020 року рекомендованим листом копію постанови направлено на адресу боржника, зазначену у виконавчому документі (трек поштового відправлення 944).

20 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренком С. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62864693 з виконання виконавчого листа №1715/19490/12, виданого 02 липня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитом в сумі 235455,72 грн.; судового збору в розмірі 2354,56 грн. та стягнення основної винагороди приватного виконавця у розмірі 23253,05 грн.

20 серпня 2020 року рекомендованим листом копію постанови направлено на адресу боржника зазначену у виконавчому документі (трек поштового відправлення 194).

В подальшому обидва виконавчі провадження були зведені у виконавче провадження №62867715 від 20 серпня 2020 року.

За вказаними виконавчими документами боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , адреса згідно з виконавчих документів АДРЕСА_1 . Сума боргу за зведеним виконавчим провадженням становить 318158,38 грн..

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання, покладені на нього рішенням суду, не погасив заборгованості перед Банком та ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, положення ст. 441 ЦПК України передбачають, що така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання приватного виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (тривале невиконання боржником зобов`язання, вказаного приватним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 12 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

За умовами частини першої ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною третьою ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2, 3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно у демократичному суспільстві).

Оцінюючи обставини справи в сукупності зі наведеними вище нормами закону, що регулює спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що з боку боржника у виконавчому проваджені ОСОБА_1 має місце ухилення від виконання рішення суду.

Так, 17 липня 2020 року та 21 вересня 2020 року приватним виконавцем в порядку статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та мінімальних витрат виконавчого провадження (направлено до банківських установ до виконання, а сторонам до відома). На виявлені в банківських установах рахунки боржника виставлено платіжні вимоги, які повернуто виконавцю банківськими установами без виконання з відміткою «кошти на рахунках відсутні».

Згідно повідомлення Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України №04/10776 від 17 липня 2020 року, боржник з 25 грудня 2001 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , також документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 виданий 21.0.2016, орган, який видав документ: 5601 та НОМЕР_3 виданий 31.01.2019, орган, який видав документ: 5601.

Згідно відповідей Міністерства внутрішніх справ №83389551 від 16 липня 2020 року та Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області №31/17-626 від 30 липня 2020 року за боржником зареєстровані транспортні засоби. Приватним виконавцем накладено арешт на виявлене рухоме майно боржника та 06 серпня 2020 року винесено постанову про розшук майна боржника. Станом на день звернення до суду транспортні засоби поліцією не розшукано, боржником для опису та арешту не надано.

01 вересня 2020 року за вих. №3137 боржнику направлено виклик до офісу приватного виконавця на 08 вересня 2020 року на 10 год. 30 хв. для надання пояснень щодо невиконання рішення суду. В зазначений день та час боржник на виклик не з`явився, про причину неявки не повідомив (трек поштового відправлення 651).

12 квітня 2021 року за вих. №1526 боржнику повторно направлено виклик до офісу приватного виконавця на 20 квітня 2021 року на 11 год. 00 хв. для надання пояснень щодо невиконання рішення суду (трек поштового відправлення 538).

Покликання боржника, викладені в апеляційній скарзі, на те, що він з`являвся до приватного виконавця, однак той його не прийняв, не підтверджені жодними належними, достатніми і достовірними доказами в розумінні ст.77-80 ЦПК України, а тому не можуть братися до уваги.

З дати набрання законної сили рішеннями Рівненського міського суду Рівненської області у справах № 1715/15408/12 та № 1715/19490/12 боржником в добровільному порядку борг на користь стягувачів не сплачується, жодних дій, спрямованих на виконання судових рішень, не вчиняється, що вказує на ухилення від виконання рішень суду.

В порушення п.3 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржником не надано пояснень щодо невиконання виконавчих документів, декларацію про доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб.

Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо) або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження» та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій боржник не повідомив та з письмовими заявами до виконавця не звертався.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що перетин ним державного кордону зумовлений не відпочинком, а необхідністю заробітків для забезпечення свого існування, оскільки він є пенсіонером, отримує мінімальну пенсію, з якої, до того ж, відраховуються кошти на погашення боргу перед Банком за виконавчими листами.

Такі доводи апеляційним судом оцінюються критично.

Так, згідно відповіді Пенсійного фонду України № від 17 липня 2020 року та № від 13 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію в Рівненському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в розмірі 2 100 гривень.

На підставі ст.ст. 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем 21 липня 2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника №62593853 та направлено до виконання до органу, на обліку в якому перебуває боржник, а сторонам - до відома. Після надходженням до приватного виконавця ще одного виконавчого документа про стягнення боргу із ОСОБА_1 , об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження - вказана постанова була відкликана і 21 жовтня 2020 року у межах зведеного виконавчого провадження винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ЗВП№62867715 та направлено до виконання до органу, на обліку в якому перебуває боржник, а сторонам - до відома.

Згідно інформаційної довідки Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19 жовтня 2020 року, за боржником ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка.

22 жовтня 2020 року постановою про арешт майна боржника ЗВП№ 62867715 приватним виконавцем арештовано майно боржника, зокрема, земельна ділянка площею 0,1006 га (кадастровий № :02:008:0209, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Біла Криниця, яку в подальшому було реалізовано на електронних торгах.

Таким чином, в ході примусового виконання виконавчих документів приватним виконавцем здійснено часткове виконання виконавчих документів із доходів боржника, а саме: з пенсії у розмірі 3 295,34 грн. (за період: 21.07.2020 по 01.04.2021) та шляхом реалізації нерухомого майна - в розмірі 127 698,47 грн., тобто на загальну суму 130 993,81 грн..

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону України №91-9680/0/15-21 від 17 березня 2021 року, ОСОБА_1 за період з 19 жовтня 2017 року по 24 грудня 2020 року неодноразово перетинав державний кордон України (у 2017 році - 21 раз; у 2018 році - 113 разів; у 2019 році - 69 разів; у 2020 році - 47 разів).

Боржник підтвердив, що має дохід за кордоном, адже його виїзди за межі України зумовлені необхідністю заробітку, однак кошти, отримані від цих заробітків, ним не задекларовані та не спрямовані на погашення заборгованості перед Банком та виконання рішення суду.

Вищезазначені обставини у їх сукупності мають наслідком висновок про необхідність застосування до боржника такого виключного заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України на строк до повного виконання рішення суду у даній справі.

На думку апеляційного суду, відмова у задоволенні подання приватного виконавця суд за даних конкретних обставин справи фактично позбавить приватного виконавця можливості використати ефективний правомірний засіб впливу на недобросовісного боржника, і, як наслідок, реалізувати повний обсяг наданих законом повноважень, кінцевою метою яких є здійснення своєчасного та повного виконання судового рішення.

Зазначене обмеження переслідує легітимну мету - захист прав і свобод іншої особи - стягувача за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таке обмеження пропорційним, оскільки тривале невиконання судового рішення суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже нівелює значення судового рішення, яке захищає права людини, робить відповідне право не реальним, а ілюзорним.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України в`їзду в країну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження права виїзду за межі України щодо боржника не порушить його права на вільне пересування і відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року): 1) обмеження ґрунтується на законі (п. 19 ч. З ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України); 2) обмеження переслідує легітимну мету, передбачену у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: обмеження є необхідним в демократичному суспільстві для підтримання публічного порядку (в даному випадку - щодо обов`язковості виконання судового рішення) та з метою захисту прав інших осіб (в даному випадку - прав стягувача щодо ефективного виконання судових рішень); 3) обмеження перебуває в справедливому балансі між правами заявника та публічним інтересом (тобто є пропорційним меті його застосування): тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України не завдасть істотної шкоди майновим і немайновим правам заявника (в тому числі - більшої, аніж шкоди, яка заподіюється стягувачам внаслідок довготривалого невиконання боржником судових рішень) і сприятиме виконанню судових рішень і запобігатиме ухиленню заявника від виконання законних вимог державного виконавця щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.