Номер провадження: 22-ц/813/1989/22
Справа № 2-5970/11
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи,апеляційну скаргу представника Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави, в особі Фонду державного майна України, до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,

встановив:

25.08.2011 року заступник прокурора Київського району м. Одеси звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави, в особі Фонду державного майна України, до ОСОБА_2 , в якій просив суд визнати право власності на 5/1000 частин будівель санаторію ім. Горького, розташованих в АДРЕСА_1 , за державою, в особі Фонду державного майна України; вилучити у ОСОБА_1 5/1000 частин будівель санаторію ім. Горького, розташованих в АДРЕСА_1, та передати зазначене майно Фонду державного майна України.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що прокуратурою Київського району м. Одеси проведено перевірку, в ході якої встановлено, що 08 квітня 2004 року між ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ЗАТлікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (продавець) та ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів України «Укрпрофоздоровниця» (покупець) у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу №5113167/2004-12-а.

Згідно умов даного договору продавець зобов`язався передати покупцю майно: будівлю їдальні (літера Т), резервуар для води на 100 м.куб (літера III), електропідстанцію (літера IV), танцювальний майданчик (літера II), зовнішню тепломережу 124 п.м., мережу водопроводу 168 п.м., систему водовідведення 112 п.м., асфальтове покриття 330 кв.м., одноповерхові жилі будівлі літери Х,Ц,У1,У2,УЗ,У4,У5,Ц1,Ц2,И, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Прокурор зазначив, що вказаний договір є нікчемним, оскільки суперечить положенням ЦК України щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення, зокрема, ст.ст. 220, 657 ЦК України.

Прокурор також вказав, що всі цивільно-правові угоди, які в подальшому укладалися щодо спірного майна є нікчемними і не створюють ніяких юридичних наслідків.

Так, між ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» та ТОВ «МАРС» було укладено договір купівлі продажу 179/1000 частини будівель санаторію ім.Горького, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі цього договору 20.05.2004 року в КП «ОМБТІ та РОН» за №5837914 за ТОВ «МАРС» зареєстровано право власності на 179/1000 частин будівель санаторію ім.Горького.

В подальшому, ТОВ «МАРС» на підставі договору дарування від 06.08.2004 року №9895, посвідченого нотаріусом Іллічовою Н.А., подарувало громадянці ОСОБА_3 5/1000 частин будівель санаторію ім. Горького.

Далі, на підставі договору дарування від 12 травня 2006 року за реєстровим №6125 ОСОБА_3 подарувала 5/1000 частин будівель санаторію ім. Горького ОСОБА_1 .

Посилаючись на вказані обставини, прокурор зазначив, що на даний час спірне нерухоме майно, а саме 5/1000 частин будівель санаторію ім. Горького перебуває у власності відповідачки ОСОБА_1 та має бути витребуване в неї, оскільки було незаконно відчужено з державної власності.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.04.2015 року позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Фонду Державного майна України, задоволений частково.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь держави, в особі Фонду Державного майна України, 5/1000 частин будівель санаторію імені Горького, що знаходиться в АДРЕСА_1, що в цілому складається з: їдальні, позначеної в схематичному плані літерами А,Т; лікувального корпусу - літ. Б,В,Г,Ч; житлового корпусу - літ. Д,З,О,П; бювету - літ. Е, насосних - літ. El, Е2, Ш; клубу - літ. Ж, житлового - літ. X, Ц, И, аптеки - літ. К; літнього будиночку - літ. У,Л; адміністративного корпусу - літ. М; грязелікарні -літ. Н, житлового корпусу - літ. Р,С,Ф, котельної - літ. Щ,Ю, гаражу - літ. Э,Ъ,Ь; підсобного - літ. Я,Э5, спуску у сховище - літ. Ь1; складу - літ. Ъ1,Э1, акумуляторної - літ. Я2; туалету - літ. Я1; складу - літ. Э2,ЭЗ; трансформаторної - літ. Э4, Ц3, житлового - літ. У1,У2,УЗ,У4,У5, житлового - літ. ЦІ,Ц2; трансформатору -IV, свердловини - І; танцмайданчику - II; резервуару -ІІІ; загальною площею 14 449,0 кв. м., розташованих на земельній ділянці площею 117 698 кв. м.

В іншій частині позовні вимоги були залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі представник Дочірнього підприємства (далі - ДП) «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» ставить питання про скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.04.2015 року, ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник кревняка Одеської місцевої прокуратури № 1 просить закрити апеляційне провадження, з посиланням на те, що при винесенні оскаржуваного судового рішення від 06.04.2015 року не існувало судових рішень, на які посилається заявник апеляційної скарги. Крім того зазначено, що на виконання оскаржуваного судового рішення будівлі санаторію ім. Горького передані в Державну власність і зареєстровані за Державою Україна, в особі Фонду державного майна України (т.1, а.с.224-229).

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд державного майна України просить заочне рішення суду від 06.04.2015 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення (т.1, а.с.245-248).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.37-42).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично більше півтора року (т.1, а.с.216), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 01.06.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище, однак від жодного із них не надійшло заяви або клопотання про відкладення розгляду справи з тих чи інших підстав. Повний текст судового рішення складений 06.06.2022 року.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.06.2022 року було відмовлено у задоволенні заяви заступника керівника Одеської обласної прокуратури про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у даній цивільній справі (т.2, а.с.43-45, 47-48).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічна норма процесуального права щодо апеляційного оскарження судового рішення суду першої інстанції міститься в ст.352 ЦПК України.

За змістом ч.3 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Аналогічні правові позиції містяться в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19), а також в постановах Верховного Суду у справах № 2-5973/11 (провадження № 61-17123св20); № 2-5986/11 (провадження № 61-17357св20); № 2-5976 (провадження № 61-17127св20) (т.2, а.с.49-66).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, обґрунтовуючи право на апеляційне оскарження заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави, в особі Фонду державного майна України, до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» зазначив, що будівлі санаторію ім. Горького є власністю ПАТ «Укрпрофоздоровниця».

Однак, вказаним судовим рішенням не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

Керуючись ст. 352, п.3 ч.1, ч.2 ст. 362, ст.ст. 367, 368, 381, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра