СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/793/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Київ

Святошинськийрайонний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 . Треті особи: Приватний нотаріус Герасименко Наталія Миколаївна, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2020 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , який складений на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Герасименко Наталією Миколаївною, від 21.03.2017 та зареєстрований у реєстрі за №60409016.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина, що складається із квартири АДРЕСА_1 , яку 11.10.1995 померлий заповів позивачу на підставі заповіту посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Яцюк Л.В., проте після звернення із заявою 13.07.2020 до нотаріальної контори, позивачу стало відомо, що її батько за життя склав заповіт від 21.03.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Герасименко Н.М. на свою другу дружину ОСОБА_3 , однак вказаний заповіт порушує права позивача, як спадкоємця першої черги, так як за життя у неї з батьком були хороші стосунки, який говорив, що квартира дістанеться їй після його смерті, хоча його жінка наполягала, щоб після смерті, ОСОБА_4 заповів квартиру на неї, а він у свою чергу відмовляв, та жодного разу не говорив, про свої наміри складення заповіту на ОСОБА_3 . Після чого позивачу від нотаріуса стало відомо, що заповіт складений 21.03.2017 та зареєстрований в реєстрі №60409016 підписував не її батько, а інша особа, на підставі чого, вважає, що вказаний заповіт має бути визнаний недійсним, оскільки відсутні обставини, які унеможливлювали власноручне підписання ОСОБА_4 зазначеного заповіту.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2020 відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження (а.с. т. 1 а.с. 25).

04.11.2020 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву в якій зазначив, що позовну заяву необхідно залишити без руху, оскільки вона не відповідає ч. 2 ст. 175 ЦПК України, так як позивачем не вірно зазначено третю особу у справі, також представник відповідача не погоджується із твердження позивача стосовно того, що заповіт підписаний не заповідачем особисто, а іншою особою за відсутності та посвідчення заповіту (21.03.2017 о 12 год. 40 хв.) через відсутність обставин, що унеможливлюють власноручне підписання ОСОБА_4 заповіту, а тому зазначений заповіт має бути визнаний недійсним через стан здоров`я заповідача, проте представник відповідача зазначив, що у відповідності до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку із хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її доручення тест правочину у її присутності підписує інша особа, згідно зазначеної норми, приватний нотаріус посвідчив заповіт ОСОБА_4 21.03.2017 та діяв у відповідності до норм ЦК України, крім цього згідно ст. 1253 ЦК України. На бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої ст. 1248 і ст. 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. При цьому свідки, що були присутні під час вчинення зазначеної нотаріальної дії та прочитали заповіт, а також особа, що підписала заповіт за відповідача ОСОБА_5 , як і сама приватний нотаріус були очевидцями зазначених обставин та можуть підтвердити законність оголошення, підписання та посвідчення заповіту 21.03.2020 о 12 год. 40 хв., на підставі зазначених обставини представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 37-41 т. 1).

25.02.2021 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва призначено по справі судово-медичну експертизу (а.с. 170, 172, 173 т. 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 09.06.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Святошинського районного суду від 25.02.2021 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 220-223 т. 1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2021 відведено суддю Войтенко Ю.В. від розгляду вказаної цивільної справи №759/15813/20 (а.с. 233, 234 т. 1).

На підставі розпорядження №682 від 03.11.2021, призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №759/15813/20, яку на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено головуючого судді Ул`яновську О.В. (а.с. 235-238 т. 1).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2021 прийнято вказану цивільну справу до провадження (а.с. 239, 241 т. 1).

01.12.2021 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних відмов з підстав обставин зазначених у відзиві, який був поданий 04.11.2020 (а.с. 1-9 т. 2).

16.02.2022 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_6 про відвід головуючому судді Ул`яновській О.В. (а.с. 74, 75 т. 2).

18.04.2022 ухвалою судді відкладено розгляд цивільної справи без визначення наступної дати судового засідання (а.с. 85, 86 т. 2).

16.05.2022 ухвалою судді справу призначено до судового розгляду (а.с. 90 т. 2).

02.06.2022 ухвалою суду підготовче провадження у справу закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 117 т. 2).

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили,заяву про відкладення розгляду справи до суду не було подано (а.с. 93, 94).

Представник відповідача у судовому засіданні, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Третя особа Дванадцята Київська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила слухати справу у відсутності представника (а.с. 102 т. 2).

Третя особа ПН КМНО Герасименко Н.М. у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила слухати справу без її участі (а.с. 114 т. 2).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 11.10.1995 ОСОБА_4 склав заповіт, який посвідчений ДН Дванадцятої КДНК та зареєстровано в реєстрі №Зс.3625 про те, що належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , заповідає дочці ОСОБА_2 (а.с. 11 т. 1).

25.01.2020 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер (а.с. 12, т. 1).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №24 від 26.01.2020 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 через хронічну серцеву недостатність; атеросклеротичний кардіосклероз (а.с. 13 а.с. 1).

Як вбачається із первинного огляду невропатолога ОСОБА_4 , встановлено діагноз: гостре порушення мозкового кровообігу у ПСМА на тлі дисциркуляторної а/с гіпертонічної енцефалопатії ІІ ст. (а.с. 74 т. 1).

Згідно виписки із медичної карти №2559 ОСОБА_4 потребує стороннього догляду і допомоги, насилу самостійно себе обслуговує (а.с.110 т. 1).

13.07.2020 ОСОБА_2 звернулася із заявою до Дванадцятої КДНК із заявою про прийняття спадкового майна, після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 14 т. 1).

Встановлено, що 21.03.2017 ОСОБА_4 склав заповіт, який посвідчений ПН КМНО Герасименко Н.М., зареєстровано в реєстрі №589 у присутності заповідача ОСОБА_4 при свідках ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким заповів громадянці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 усе майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також все те, на що він за законом матиме право (а.с. 116, 117 т. 1).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 11.01.1985 у Ленінградському РМК, про що складено актовий запис №48 (а.с. 8 т. 2).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1995 виданого АТ закритого типу «Будінвестсервіс» ОСОБА_4 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 (а.с. 121 т. 2).

Крім цього у судовому засіданні 17.01.2022 було допитано в якості свідків наступних осіб.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що заповіт був складений у нього вдома, в присутності ОСОБА_4 , який на моменту складення заповіту розумів значення своїх дій (а.с. 53).

Свідок ОСОБА_9 судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_10 сам виявив бажання скласти заповіт, ы на нього не здійснювалося ніякого тиску

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що ОСОБА_4 самостійно виявив бажання скласти заповіт на свою дружину, при цьому ніякого тиску на померлого не здійснювалося.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що дочка померлого, рідко бувала у батька, при цьому жіна померлого постійно його доглядала, та була поряд з ним.

Свідок ОСОБА_11 під час судового засідання пояснила, що у ОСОБА_4 із рідні є дочка, про інших родичів їй не відомо.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні надав пояснення, що у нього померлого була дочка ОСОБА_13 , яка рідко до нього приходила, та не здійснювала догляду за батьком, біля нього завжди була дружина, яка доглядала за ним.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 , самостійно виявив бажання скласти на свою дружину заповіт, адже вони разом проживають багато років, і його дружина завжди була поряд та доглядала за своїм чоловіком, при цьому підписати заповіт попросили мене.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні надала пояснення, що ОСОБА_4 вадів не було, він все розумів, також після того як у нього у стався інсульт у 2016 р. свідок його відвідувала, також зазначила, що у позивача із батьком були хороші відносини, останній хотів скласти заповіт на позивача, яка являється її мамою.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні зазначив, що він є чоловіком позивача, та добре знав, що померлий мав намір скласти заповіт на свою дочку, однак відповідач перешкоджала цьому, проте від самого ОСОБА_4 такого не чув.

Свідок ОСОБА_16 , яка являється рідною племінницею померлого, яка у судовому засіданні зазначила, що за ініціативою відповідача у 1985 р. відбувся суд між померлим та його дочкою, оскільки відповідач постійно налаштовувала свого чоловіка проти його дочки, та не хотіла, що квартира дісталася позивачу.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні зазначив, що він являється онуком померлого, який добре відносився до його матері, та мав з нею хороші стосунки, знає, що його дід мав скласти заповіт на його матір, що про що була розмова.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст. 1234 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 ч. 2 ст. 1247 ЦК України).

Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

З системного аналізу наведених норм можна дійти висновку, що якщо заповідач має фізичні вади, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. Недотримання вказаної вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 1 та 2 ст. 1257 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2019 у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Як зазначено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2020 в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.05.2018 в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На момент складання заповіту ОСОБА_4 мав такі проблеми зі здоров`ям, як вади із зором та координації рухів на підставі чого, вказаний заповіт підписувала інша особа, проте позивач самостійно без наведення відповідних доказів (висновку експерта тощо) дійшла висновку про нездатність цього спадкодавця скласти та прочитати текст заповіту, при цьому у судовому засіданні від проведення судово-медичної експертизи дві сторони відмовилися відповідно до протоколу (а.с. 72 ч. 2).

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача та не доведено порушень вимог закону щодо посвідчення заповіту, а отже, було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що заповіт, складений ОСОБА_4 , 21.03.2017, відповідає вимогам закону щодо його форми, а саме він викладений у вигляді письмового документу, підписаний іншою особою ОСОБА_5 на прохання та у присутності заповідача, посвідчений ПН КМНО Гарасименко Н.М. у присутності двох свідків, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі вищевикладеного,керуючись вимогами ст.ст. 15, 16, 215, 1233, 1234, 1247, 1248, 1253, 1257; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, -

ВСТАНОВИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 . Треті особи: Приватний нотаріус Герасименко Наталія Миколаївна, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана УЛ`ЯНОВСЬКА

Повний текст рішення виготовлено 03.06.2022