Номер провадження: 22-ц/813/3007/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П..

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення повноліття спільною дитиною. Свої вимоги мотивує тим, що сторони по справі є батьками доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві про народження доньки батьком записаний ОСОБА_1 . Як зазначила позивачка, донька проживає разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні та вихованні. Знаючи, що дитина потребує постійної батьківської уваги та допомоги, відповідач належної матеріальної допомоги не надає. Позивачка звернулась до суду 28 грудня 2019 року з проханням стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 5000 гривень щомісячно на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , до повноліття дитини - до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, починаючи з 28 грудня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 20.05.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу відповідно до вимог якої, просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 року скасувати, та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини задовольнити у розмірі 1 200 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими недоведені обставини, а також у зв`язку з розглядом справи за відсутності відповідача.

Апелянт зазначає, що судом не було конкретизовано кількість поїздом, а саме перетину кордону, і чому саме для суду вони є «частими». Вказує, що судом першої інстанції не було досліджено мету таких подорожей, та за чий рахунок вони здійснювались.

Також. ОСОБА_1 наголошує на тому, що суд, досліджуючи рух коштів на рахунках відповідача з січня 2019 року по березень 2020 року, дійшов висновку, що він є значним (близько 600 000 гривень), а тому - ОСОБА_1 має змогу аліменти в розмірі 5000 грн, проте, апелянт наголошує на тому, що є ФОП, та за 2018 рік ним задекларовано дохід у розмірі 114 210 грн, що підтверджується податковою декларацією про майновий стан і дохід від 08.02.2019 року.

Також, відповідач зазначає, що вже сплачує аліменти на утримання ОСОБА_5 (дитину від першого шлюбу), зазначене підтверджується рішенням Суворовського районного суду від 18 жовтня 2012 року у справ №1527/11980/20 та розрахунком заборгованості по аліментам ВП № 59847460. Такий обов`язок у апелянта встановлений до 08.05.2025 року.

ОСОБА_1 доводить до відома суду, що окрім вищезазначеного обов`язку сплачувати аліменти, апелянт з власної ініціативи, по мірі можливості, несе додаткові витрати на ОСОБА_5 для нормального розвитку дитини із урахуванням постійного підвищення цін, розмір яких неможливо підрахувати, оскільки ОСОБА_1 не веде облік, а також через те, що деякі життєві обставини неможливо спланувати.

Апелянт наголошує також на тому, шо розгляд справи було проведено за його відсутності та відсутності його представника. Відмова суду відкласти судове засідання за клопотанням адвоката, що брав участь в іншому процесі, та розгляд справи без захисника є порушенням статті 6 Конвенції.

ОСОБА_1 зазначає, що розмірі аліментів в сумі 5 000 грн щомісячно є для нього непосильним тягарем.

Відповідач також доводить до відмова суду той факт, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_4 .

19.10.2022 року ОСОБА_1 надано до суду додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Апелянт додатково надає суду дані щодо стану здоров`я, а саме виписку з медичної картки амбулаторного хворого № 0600095 від 04.08.2021 року, відповідно до якої, вбачається, що ОСОБА_1 поставлено діагноз:

1.ВІЛ-інфекція.

2.Хронічний вірусний гепатит С

3.Гепатомегалія

4.Жировий гепатоз середньої тяжкості.

Надані докази не були представлені у суді першої інстанції, з огляду на те, що вказані факти проблем зі здоров`ям стало можливо підтвердити лише після отримання виписки з медичної карти амбулаторного хворого 04.08.2021 року.

Апелянт також зазначає, що відповідно до довідки, наданої Головним управлінням ДПС у м. Києві Державної податкової служби України №29449/АП/26-15-54-06-10 від 11.06.10 від 11.06.2021 року, загальна сума доходу ОСОБА_1 за 2020 звітний рік склала 106 450,00 грн, що складає близько 8 870,80 грн на місяць.

Таким чином, враховуючи дохід ОСОБА_1 , в сукупному розмірі 106 450.00 грн за 2020 рік, то аліменти в розмірі 5 000 грн на місяць, встановлені судом першої інстанції перевищують встановлений ЗУ «Про виконавче провадження» 70% ліміт допустимого стягнення аліментів з боржника.

ОСОБА_1 доводить до відома суду також той факт, що у відповідача на утриманні знаходиться непрацездатна матір - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням ОСОБА_7 № НОМЕР_3 від 09.08.2007 р. та яка через похилим вік потребує постійного догляду та допомоги з боку сина. Родинні зв`язки підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

27.08.2021 року від ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , з якого вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає її необгрунтованою.

Позивач зазначила, що судом першої інстанції не було проігноровано доводи ОСОБА_1 про наявність у останнього інших аліментних зобов`язань, та зазначеним обставинам надана судом оцінка у рішення (а.с. 215).

Також, ОСОБА_2 вважає, що судом першої інстанції не було порушено принципи судочинства, оскільки відповідно до вимог статті 223 ЦПК України та статті 6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, з метою недопущення затягування розгляду справи, котра і так розглядалась з суттєвим їх порушення (з 2019 року). У суду були усі підстави для проведення розгляду справи за відсутності сторони відповідача.

При визначенні розміру аліментів суд врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки. Сина та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на зазначене, ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції ухвалене з суворим додержанням норм матеріального і процесуального права.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.07.2021 року провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини було відкрито.

На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями № 3542 від 06.08.2021 року відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №1612/0/15-21 від 20.07.2021 "Про звільнення ОСОБА_8 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку" та з врахуванням пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 06.08.2021 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - О. В. Князюка, суддів: Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С. для розгляду справи №523/19791/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини.

Розпорядженням № 4099 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.08.2021 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Заїкіна А.П. та Погорєлової С. О.,

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.08.2021 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини - прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В, та призначено до розгляду на „27" січня 2022 р. на 11 год. 30 хв.

27 січня 2021 року в судове засідання з`явився представник позивача - адвокат Шепель В.С., та представник відповідача - адвокат Ніц А.С.

Представник відповідача - адвокат Ніц А.С. апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити, представник позивача - адвокат Шепель В.С. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 8). У свідоцтві про народження доньки батьком записаний ОСОБА_1 . Донька проживає разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні та вихованні. Знаючи, що дитина потребує постійної батьківської уваги та допомоги, відповідач належної матеріальної допомоги не надає. Позивачка звернулась до суду 28 грудня 2019 року з проханням стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 5000 гривень щомісячно на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Відповідач ОСОБА_1 часто перетинає кордон України про що Державна прикордонна служба України надала відповідну довідку від 26 лютого 2021 року за вх. №5633. Також, згідно інформаційних довідок АТ «КБ «Приватбанк» по руху коштів по наявним рахункам та картам за період часу з січня 2019 року по березень 2020 року включно, встановлено що ОСОБА_1 має декілька відкритих рахунків в різних валютах та рух коштів по котрим є значним (близько 600000 гривень за вказаний вище період). (т.2, а.с. 97-133).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

По перше, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи за відсутності апелянта та його представника, а також залишення клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення, з огляду на наступне.

Представником відповідача були подані клопотання про відкладення розгляду справи тричі, 05.05.2020 року, 09.02.2021 року - які були судом задоволені, та 12.08.2021 року яке судом було правомірно залишено без задоволення з огляду на тривалість розгляду справи, а також на те, що судом першої інстанції було надано достатньо часу сторонам для подання доказів.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, котра і так розглядається з суттєвим їх порушенням (справа надійшла на адресу суду 28 грудня 2019 року), суд першої інстанції дійшов висновку про проведення судового засідання за відсутності сторони відповідача.

По-друге, апеляційний суд не приймає до уваги також доводи апеляційної скарги в частині наданих апелянтом додаткових доказів щодо стану здоров`я, з огляду на те, що відповідно до приписів частин першої та третьої ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на відсутність обставин та доказів щодо погіршення стану здоров`я відповідача, апеляційний суд не приймає до уваги надані апелянтом докази, а саме виписки з медичної амбулаторної карти хворого датовані 04.08.2021 року, оскільки вказані обставини були відсутні на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

Зазначені доводи можуть в свою чергу бути підставою для зменшення розміру аліментів в подальшому, при зверненні відповідача з відповідним позовом до суду.

Щодо перетину відповідачем кордону, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції не було досліджено мету таких подорожей та причини. Крім того, вказані поїздки мають мінливий характер, та не можуть однозначно свідчити про значне матеріальне становище відповідача.

Проте, апеляційний суд враховує той факт, що відповідно до довідки, наданої Головним управлінням ДПС у м. Києві Державної податкової служби України №29449/АП/26-15-54-06-10 від 11.06.10 від 11.06.2021 року, загальна сума доходу ОСОБА_1 за 2020 звітний рік склала 106 450,00 грн, що складає близько 8 870,80 грн на місяць.

Крім того, колегія суддів також критично ставиться до зафіксованої судом першої інстанції суми коштів (близько 600 000 грн) на відкритих рахунках ОСОБА_1 , з огляду на те, що позивачем не доведено походження зазначених коштів на противагу чого відповідачем вказано, що вони призначені для здійснення підприємницької діяльності.

Також, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про наявність на утриманні ОСОБА_1 ще однієї дитини від попереднього шлюбу і непрацездатної матері, та відповідно вказані обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_4 .

За правилами, передбаченими ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною та спроможний сплачувати аліменти на утримання сина, проте сума вказаних аліментів повинна відповідати його матеріальному становищу та стану здоров`я, а також бути необхідною та достатньою для забезпечення належного рівня життя, достатньою для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку дитини.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що кожен з батьків повинен приймати рівну участь у духовному розвитку та матеріальному забезпеченні дитини. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо достатньої для дитини та можливим для відповідача суми сплата аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 у розмірі 5 000 грн., щомісячно.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дійшла висновку, що розмір суми аліментів на утримання ОСОБА_4 його батьком ОСОБА_1 є завищеним та не відповідає матеріальному становищу платника аліментів.

При розгляді справи судом першої інстанції було не в повному обсязі досліджено докази та не встановлено дійсні обставини справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , та вважає за необхідне встановити аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 0500 гривень із урахуванням індексації щомісячно, починаючи із 28 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2021 року - змінити в частині визначення грошової сумі на утримання малолітньої дитини, та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3500 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , до повноліття дитини - до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно, починаючи з 28 грудня 2019 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.01.2022 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе