Справа № 202/5361/21
Провадження № 2/202/484/22
03 червня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання Калантаєнко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, про виселення, -
І. Стислий виклад позиції позивача.
Позивач звернувся до суду із позовом за змістом якого просив виселити та зняти з реєстраційного обліку проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та неповнолітню ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір в забезпечення якого останній передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 . В той же час, договором іпотеки передбачено, що реєстрація у вказаній квартирі може відбуватись лише за попередньою згодою позивача. Між тим, вказана домовленість була порушена, оскільки у вказаній квартирі наразі проживають та зареєстровані відповідачі, про виселення та зняття з реєстрації яких просить позивач.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень пояснень до суду не надано, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
16 травня 2007 року між позивачем, як кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено кредитний договір №DNU0G100000192, за умовами якого банк наддав у тимчасове користування кошти у розмірі 72 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування коштами, та іншими платежами, в строк до 16 травня 2027 року.
В забезпечення виконання кредитного зобов`язання між тими самими сторонами 16 травня 2007 року було укладено договір іпотеки квартири, а саме: квартири АДРЕСА_2 п.33.3 такого договору.
У відповідності до п.18.12 договору іпотеки, сторони узгодили, що іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя (кредитодавця).
Згідно копії паспорта серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 4 листопада 2004 року.
Також судом встановлено, що позивачем не було надано жодного доказу, у тому числі клопотання про витребування такого доказу, який би свідчив про реєстрацію та проживання відповідачів за адресою: квартира АДРЕСА_2 .
В той же час, як вбачається із довідок, що надійшли на запит суду із адресного бюро, ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою (квартира АДРЕСА_2 ) з 21 березня 2003 року, а ОСОБА_1 з 8 вересня 2009 року.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною вище адресою до укладення кредитного та іпотечного договорів, докази реєстрації та проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 суду не надано.
ІІІ. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Так, судом встановлено, що дійсно між позивачем та ОСОБА_1 виникли кредитні зобов`язання, в забезпечення яких останній надав квартиру, відповідно до договору іпотеки.
Крім того, у відповідності до п.18.12 договору іпотеки, сторони узгодили, що іпотекодержатель зобов`язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя (кредитодавця).
Позивач звернувся до суду із позовом, посилаючись на порушення вказаного вище пункту договору ОСОБА_1 .
Між тим, суд вважає, що відповідний пункт, очевидно, стосується обов`язків «на майбутнє», а саме реєстрації осіб після укладення договору іпотеки. При цьому отримання дозволу на реєстрацію осіб, місце проживання яких було зареєстровано до укладення таких правочинів не потребується, оскільки суду не надано жодного документу який би обмежував ОСОБА_1 , як власника квартири, у відповідних діях до моменту взяття на себе кредитних зобов`язань.
Також, позивач при зверненні до суду, не надав жодного доказу проживання та реєстрації відповідачів за вказаною адресою.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Таким чином, розглянувши матеріали даної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог та їх необґрунтованістю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 03 червня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін