ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1442/21Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/817/450/22 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Романська К.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 309/1442/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 23.02.2022 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

02 грудня 2021 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № б/н від 07.11.2007 року в розмірі 17483,49 гривень та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що відповідачка звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н від 07.11.2007 року, згідно якої банк відкрив відповідачці кредитний рахунок та встановив початковий кредитний ліміт.

Відповідно до указаної заяви, відповідачка отримала кредитну карту № НОМЕР_1 з установленим кредитним лімітом 300 гривень та базовою відсотковою ставкою у розмірі 22,80 % на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Розмір комісії з кредитного обслуговування 1 % від суми заборгованості. Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Надалі розмір кредитного ліміту збільшений до 7500 гривень.

Представник позивача вказав, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі договір), що підтверджується підписом у заяві. АТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Разом з тим, відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 27.10.2021 року має заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом на суму 17483,49 гривень.

Оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, представник просив позовні вимоги задовольнити, стягнути із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 17483,49 гривень.

Заочним рішенням Шумського районного суду від 23.02.2022 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові та не врахував того, що відповідачка особисто подала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на сайті www.privatbank.ua та складають між ОСОБА_1 та позивачем договір про надання банківських послуг.

У скарзі зазначено, що розмір заборгованості, який заявлено до стягнення, підтверджується випискою за картковим рахунком та розрахунком заборгованості.

Також, представник АТ КБ «Приватбанк» вказав, що при вирішенні спору суд не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 356/1635/16-ц; від 28.03.2019 року у справі № 428/2873/17; від 06.02.2018 року у справі № 755/2720/16-ц; від 17.04.2019 року у справі №666/388/16-ц.

Крім того, представник банку зазначив, що всупереч висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц судом першої інстанції не досліджено поданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості за кредитним договором та не перевірено його в сукупності з іншими наявними у справі доказами.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 31.03.2022 року у задоволенні клопотання АТ КБ "ПриватБанк" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи - відмовлено.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що у справі відсутні докази наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.11.2007 року.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Судом установлено, що 07.11.2007 р. ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", з метою отримання банківських послуг шляхом підписання анкети - заяви № б/н від 07.11.2007р. про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що відповідачка погоджується з умовами надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою і тарифами банку.

Відповідно до указаної заяви, відповідачка отримала кредитну карту з установленим кредитним лімітом 300 гривень з базовою відсотковою ставкою у розмірі 22,80 % на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Розмір комісії з кредитного обслуговування становить 1% від суми заборгованості. Порядок погашення заборгованості визначено шляхом внесення щомісячних платежів в розмірі 7 % від суми заборгованості. В указаній анкеті зазначено, що ОСОБА_1 було надано карту № НОМЕР_1 .

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , слідує, що кредитний ліміт по карті був встановлений у розмірі 300 гривень, 27.03.2008 року кредитний ліміт збільшено до 2500 гривень, 21.05.2008 року кредитний ліміт зменшено до 1300 гривень, 24.05.2008 року кредитний ліміт зменшено до 1300 гривень, 12.07.2010 року кредитний ліміт збільшено до 2500 гривень, 13.07.2010 року кредитний ліміт зменшено до 2500 гривень, 06.01.2011 року кредитний ліміт збільшено до 2900 гривень, 27.02.2011 року кредитний ліміт збільшено до 3300 гривень, 20.03.2011 року кредитний ліміт збільшено до 3900 гривень, 21.03.2011 року кредитний ліміт зменшено до 3900 гривень, 27.04.2011 року кредитний ліміт збільшено до 4500 гривень, 07.06.2011 року кредитний ліміт збільшено до 5300 гривень, 16.08.2011 року кредитний ліміт збільшено до 6300 гривень, 17.08.2011 року кредитний ліміт зменшено до 6300 гривень, 21.11.2016 року кредитний року ліміт зменшено до 6300 гривень, 31.01.2017 року кредитний ліміт збільшено до 7500 гривень, 24.01.2019 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 гривень (а.с. 4).

Відповідно до довідки АТ КБ "Приватбанк", на підставі договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 , останній було видано декілька кредитних карток, а саме: 05.09.2007 року з терміном дії - 09/11, 28.01.2008 року з терміном дії - 09/15, 21.11.2016 року з терміном дії - 05/19, 08.08.2015 року з терміном дії 08/19, 10.09.2015 року з терміном дії - 08/19, 07.05.2019 року з терміном дії - 01/23 (а.с. 5).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, станом на 27.10.2021 року в ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 17483,49 гривень, з яких: 17483,49 гривень заборгованість за кредитом; 0,00 гривень - заборгованість за комісією; 0,00 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

До кредитного договору банк долучив витяг з "Умов та правил надання банківських послуг" (а.с. 17-22).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 128/149/17 (провадження № 61-19804св19).

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення кредиту, позивач посилався на витяг з умов та правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачкою.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 07.11.2007 року.

Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані відповідачем, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Так, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачкою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг надані банком витяг з Тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку з рахунку, довідку щодо встановлення кредитного ліміту та строку дії карток.

З доданих банком виписки з рахунку та розрахунку заборгованості встановлено, що при нарахуванні заборгованості за кредитним договором до графи залишок після операції були включені: щомісячні комісія, відсотки за користування, страховий платіж, штраф за прострочку кредиту, які не були передбачені умовами підписаної позивачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. При цьому механізм нарахування банком відсотків включав сукупність зазначених складових (сум).

Крім того, в заяві від 07.11.2007 року, підписаній відповідачкою, зазначено, що базова відсоткова ставка становить 1,9 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Проте позивач не обґрунтував, чому у розрахунку заборгованості була використана поточна процента ставка саме у розмірі 22,8 % (а.с. 6-9).

Разом з тим, визначена позивачем сума заборгованості за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту) у розмірі 17483,49 гривень не підтверджена належними доказами.

З поданої банком виписки по рахунку за період з 05.09.2007 року до 29.10.2021 року вбачається, що відповідачем сплачено заборгованість за тілом кредиту у повному розмірі.

Так, після збільшення кредитного ліміту 31.07.2017 року до 7500 гривень відповідачкою було сплачено (перераховано, поповнено готівкою у терміналі самообслуговування, списано банком з іншого рахунку позичальника) у період до 29.10.2021 року - 61815,42 гривень.

У вказаний період (з 31.07.2017 року до 29.10.2021 року) відповідачкою було використано лише 9194,90 гривень.

Також, судом першої інстанції вірно було установлено, що загальна вартість отриманих ОСОБА_1 коштів за кредитом № б/н від 07.11.2007 за весь період користування кредитом становить 41579,49 гривень, а із виписки за вказаним кредитом видно, що усього надходжень було 100900,05 гривень.

Таким чином, висновки суду про відсутність належним чином обґрунтованої підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 17483,49 гривень відповідає обставинам справи.

Крім того, з наданого банком розрахунку слідує, що визначаючи кредитну заборгованість, банк до тіла кредиту зарахував не тільки кошти, які фактично було отримано, але і списані з ініціативи банку за рахунок кредитних коштів, зокрема відсотки за користування кредитним лімітом за ставкою 3,6 % починаючи з 23.04.2016 року (а.с. 10 зворот), страховий платіж за договором "Страхування кредитного ліміту", внаслідок чого банк безпідставно збільшив заборгованість за тілом кредиту. Вказане підтверджується випискою по рахунку за період з 05.09.2007 року по 29.10.2021 року.

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною другою статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга та четверта статті 83 ЦПК України).

Встановлено, що позивач не подав до суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених у справі вимог, зокрема, не долучив обґрунтованого розрахунку заборгованості, який узгоджується з матеріалами справи.

Отже, згідно з випискою по рахунку, наданою позивачем, позичальник користувався кредитними коштами та повністю сплатив заборгованість перед банком відповідно до умов підписаної між сторонами заяви від 07.11.2007 року про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом відсутності заборгованості відповідача за тілом кредиту.

За спірний період позичальник за рахунок кредитних коштів отримувала готівку у банкоматі та відділенні банку, купувала товари та перераховував кошти на інші рахунки. Разом з тим, через термінал самообслуговування, шляхом безготівкового перерахунку тощо відповідачка повернула кредитні кошти. Крім того, банк здійснював автоматичне погашення заборгованості шляхом перерахування (списання) коштів з іншої картки відповідача. Вказані обставини підтверджені випискою по рахунку за період з 05.09.2007 року до 29.10.2021 року.

Не заперечував банк і щодо відсутності заборгованості за поточним тілом кредиту, про що зазначив в позовній заяві (а.с. 2 зворот, абзац 14).

Указані висновки узгоджуються з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14.05.2022 року № справи 944/3046/20.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. В даному випадку такою є правова позиція Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17, яка правильно застосована судом у справі, яка переглядається.

Тому, посилання представника позивача АТ КБ «Приватбанк» щодо неврахування судом висновків, висвітлених у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 356/1635/16-ц; від 28.03.2019 року у справі № 428/2873/17; від 06.02.2018 року у справі № 755/2720/16-ц; від 17.04.2019 року у справі №666/388/16-ц не дають підстав для стягнення з ОСОБА_1 простроченої заборгованості за тілом кредиту за договором №б/н від 07.11.2007 року.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин із метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як видно із змісту постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 356/1635/16-ц, на яку посилається представник позивача АТ КБ «Приватбанк», колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що між сторонами існували кредитні правовідносини, тобто обставини у справах є різними, що було враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.

Обставини, висвітлені у постановах Верховного Суду від 28.03.2019 року у справі № 428/2873/17; від 06.02.2018 року у справі № 755/2720/16-ц; від 17.04.2019 року у справі №666/388/16-ц, на які представник банку посилається у скарзі, також не є тотожними обставинам справи, що переглядається апеляційним судом.

На думку колегії суддів, суд помилково в оскаржуваному судовому рішенні встановив наявність конкретної переплати за кредитним договором №б/н від 07.11.2007 року, оскільки позовна заява не містить таких вимог. Разом з тим, помилкова вказівка суду не впливає на правильність висновків суду про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Оскільки суд апеляційний суд відмовив у задоволенні апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони в межах, які ними понесені.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 23.02.2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складений 09 червня 2022 року.

Головуючий

Судді