РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23.05.2022

м. Одеса

Справа № 522/17145/21

Провадження № 2/522/307/22

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Кніш Д.А.

розглянув у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за договором оренди.

ВСТАНОВИВ:

07.09.2021 до суду надійшла позовна заява КП «Теплопостачання м. Одеси» до ОСОБА_1 .

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 19 772,26 грн.: основна заборгованість з орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна 11 103,88 грн.; заборгованість по відшкодуванню земельного податку - 7 960,70 грн.; 3% річних 658,41 грн.; пеня 49,21 грн.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач повідомлений про розгляд справи за зареєстрованою адресою, проте до суду повернулась судова кореспонденція з причин її невручення адресату.

На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Позов обґрунтовує тим, що 01.05.2010 між комунальним підприємством та ОСОБА_1 було укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності. Останній платіж орендар зробив в січні 2018 року. Після цього орендну плату не сплачував внаслідок чого виник борг за період з січня 2018 року по серпень 2021 року на суму 11 103,88 грн. Крім того, за несвоєчасну сплату боргу нараховано пеню та 3% річних. Також позивач вважає, що орендар повинен сплатити земельний податок. Відповідно умов договору орендар зобов`язався здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна та відшкодовувати орендодавцю витрати пов`язані з укладанням цього договору. До таких витрат належить сплата земельного податку.

Судом встановлено такі фактичні обставини.

01.05.2010 між КП «Теплопостачання міста Одеси» (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди №ТГО-209/10 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності (майно у вигляді асфальтованої площадки площею 20 кв.м. для розміщення гаража). Майно знаходиться на балансі орендодавця.

Листом від 26.06.2021 ОСОБА_1 було направлено вимогу сплатити заборгованість за договором оренди у розмірі 10 584,08 грн., земельний податок - 7 571,46 грн.

Листом від 12.08.2021 направлено вимогу про сплату земельного податку у розмірі 7 960,70 грн. та претензію про сплату заборгованості з орендної плати у розмірі 11 103,88 грн.

Згідно з розрахунком Орендодавця заборгованість нараховано за період з січня 2018 року по серпень 2021 року:

орендна плата за договором 11 103,88 грн.,

три % річних за період з 20.03.2021 по 31.08.2021 658,41 грн.,

пеня за період 20.03.2021 по 31.08.2021 49,21 грн.

заборгованість по відшкодуванню земельного податку - 7 960,70 грн.,

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Фактично предметом позову у цій справі є стягнення з орендаря майна (площадка для розміщення гаража, площею 20 кв.м.) коштів за користування на договірній строковій основі асфальтованою площадкою, а також нараховані на підставі ст. 625 ЦК України на суму боргу 3% річних, пеня, а також відшкодування земельного податку за користування земельною ділянкою.

Згідно з ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до п. 10.1 Договору від 01.05.2010 такий діє протягом 1 року, а в частині орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, цей договір вважається продовженим на той самий термін і на таких самих умовах, але за ставкою орендної плати, яка діяла на дату припинення договору (п. 10.6).

Згідно з п. 5.1.2. Договору оренди орендар зобов`язаний своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктами 3.1. - 3.3. Договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 № 1846 Про внесення змін до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, із врахуванням результатів конкурсу, щомісячний розмір якої становить 80 грн., у тому числі ПДВ 16 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Останній платіж по сплаті орендної плати орендар сплатив у січні 2018 року на суму 1 800 грн.

З лютого 2018 року по серпень 2021 року орендар не перераховує орендну плату Орендодавцю, внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 11 103,88 грн.

Таким чином, основне зобов`язання орендарем не виконується, тому сума боргу підлягає стягненню.

Пунктом 3.4. Договору встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується з орендодавця, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, пеня за період з 20.03.2021 по 31.08.2021 в розмірі 49,27 грн. та три проценти річних за цей же період в розмірі 658,41 грн. також підлягають стягненню з орендаря (відповідача).

Щодо відшкодування орендарем земельного податку.

Частинами 2 та 3статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас у статті 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Частиною 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до частини 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України (постанова Верховного Суду №922/2378/20).

Між КП «Теплопостачання міста Одеси» та ОСОБА_1 укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності (майно у вигляді асфальтованої площадки площею 20 кв.м. для розміщення гаража). Майно знаходиться на балансі орендодавця.

Платником земельного податку за земельну ділянку на якій розміщено орендоване майно є КП «Теплопостачання міста Одеси».

Натомість Орендар за зазначеним договором має лише зобов`язання сплати орендної плати за майно (п.3.1 договору) та витрат, пов`язаних з утриманням орендованого майна (п. 5.1.12 договору).

Оренда майна на земельній ділянці комунальної власності не призводить до автоматичного набуття орендарем обов`язку безпосередньої плати земельного податку чи його відшкодування платнику цього податку.

Відповідач не є власником або землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. При цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

У той же час, договором також не передбачено обов`язку орендаря щодо відшкодування земельного податку, сплаченого комунальним підприємством, тому цей платіж не може бути покладений на орендаря.

Відтак, посилання позивача на те, що до витрат, пов`язаних з утриманням орендованого майна належить власне земельний податок є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Зважаючи на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 356,10 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» () заборгованість з орендної плати - 11 103,88 гривень, три відсотки річних 658,41 гривень, пеня 49,27 гривень, всього 11 811, 56 гривень (одинадцять тисяч вісімсот одинадцять гривень п`ятдесят шість копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» судовий збір у розмірі 1 356,10 гривень (одна тисяча триста п`ятдесят шість гривень десять копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.06.2022.

Суддя Х.С. Ярема