ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2626/22 Справа № 201/8215/21 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства "Акцент - Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Акцент - Банк", ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

13 серпня 2021 року АТ "Акцент - Банк" звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 19254,19 грн., з яких 15781,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3473,11 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2270 грн. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 17 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент-Банк» із метою отримання банківських послуг і отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, передбачених умовами. У зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 02 квітня 2021 року становить 19254,19 грн., з яких 15781,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3473,11 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19254,19 грн., а також судові витрати у розмірі 2270 грн. (а.с.1-3)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства "Акцент - Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 17 січня 2020 року в розмірі 15781 грн.08 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.66-72)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в цій частині відмовити у задоволенні їх в повному обсязі, також просив скасувати рішення в частині стягнення з нього судового збору, оскільки він є інвалідом ІІ групи з дитинства (а.с. 66-72).

В апеляційній скарзі АТ "Акцент-Банк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі (а.с.79-80).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення з відповідача судового збору - скасувати, в іншій частині - залишити без змін.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.01.2020 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом отримання кредитного ліміту на платіжну карту, про що свідчить особистий підпис (а.с. 6). Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку.

У заяві зазначено прізвище відповідача, його анкетні дані, а також, що відповідач висловив свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг отримує шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua.

Відповідно до тексту зазначеної заяви вбачаться, що відповідачем не обраний тип кредитної картки, бажаний кредитний ліміт

До позовної заяви банком додано: Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у «А-Банку», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті А-Банку, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна».

Відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, внаслідок чого станом на 02.04.2021 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сторона позивача стверджує, що виникла заборгованість у розмірі 19 254,19 грн., з яких: 15 781,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 473,11 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом (а.с.5).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому наявні правові підстави для стягнення із відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» суми заборгованості за кредитним договором б/н від 17.01.2020 року по тілу кредиту у розмірі 15 781,08 грн., також стягнув судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відтак після підписання анкети - заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, згідно Тарифів та повернути кредит. Сторони приступили до виконання своїх зобов`язань.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.01.2020 року, вбачається, що станом на 02.04.2021 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 19 254,19 грн., з яких: 15 781,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3 473,11 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом (а.с.5).

Усі платежі щодо погашення заборгованості за кредитом відображені у розрахунку, наданому до позовної заяви.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі відповідача про те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь банку тіло кредиту, помилково прийняв до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, оскільки такий розрахунок не є належним доказом наявності за ним заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15781,08 грн, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку, відповідач власного не надав, клопотань щодо витребування у позивача додаткових доказів на підтвердження заборгованості за кредитним договором або клопотань про проведення по справі судово - економічної експертизи, апелянтом не заявлялося.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано копій первинних документів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів та користування ними, вважає, що наданий розрахунок заборгованості не є належним доказом, такі твердження колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо».

Матеріали справи містять виписку про рух коштів за рахунком по кредитному договору від 17.01.2020 року, яка містить баланс кредитної катки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції) (а.с.53-54).

З урахуванням зазначеного рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є законним, обґрунтованим, що підтверджується належними доказами та не спростовується доводами апеляційної скарги, а тому підлягає залишенню без змін.

Проте, стягуючи з ОСОБА_1 судовий збір на користь банку, суд першої інстанції виходив з положень ст.141 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с.41), а тому рішення в частині стягнення з відповідача судового збору на користь позивача підлягає скасуванню.

Відмовляючи АТ «Акцент-Банк» у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та штрафу, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог в цій частині, оскільки, анкета-заява, підписана ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У анкеті-заяві позичальника від 17.01.2020 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами.

У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про розмір процентів за користування кредитом.

Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», як невід`ємні частини договору.

Однак, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Тарифами користування кредитною карткою «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» ознайомилася відповідач та погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.01.2020 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом 13.08.2021 року) кредитор мав можливість додати до позовної заяви Умови та Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді порядок нарахування процентів.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за процентами, нарахованими на кредит, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 17.01.2020 року.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Натомість, АТ «Акцент-Банк» не надало суду жодного доказу щодо типу виданої ОСОБА_2 кредитної картки, здійснивши нарахування процентів виходячи зі ставки, зазначеної в Паспорті споживчого кредиту, який містить два види кредитних карток «Універсальна» та «Універсальна Gold» порядок та умови використання яких не є тотожними.

При цьому, в Паспорті споживчого кредиту, підписаному ОСОБА_2 17.01.20202 року, зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2021 року та умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами, оскільки нарахування такої заборгованості не підтверджено належними доказами, у зв`язку з чим, колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність погодження сторонами у кредитному договорі розміру процентів за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги АТ "Акцент-Банк" стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду в оскаржуваній частині є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ "Акцент - Банк" не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню в частині стягнення з відповідача судового збору на користь позивача 1860,53 грн., оскільки були відсутні підстави для такого стягнення. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу АТ "Акцент - Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Акцент - Банк" судового збору в розмірі 1860 грн. 53 коп. - скасувати.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: