Справа № 345/505/22
Провадження № 22-ц/4808/707/22
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 - адвоката Ботвінцева Гліба Анатолійовича на рішення Калуського міськрайонного суду від 23 березня 2022 року, ухвалене у складі судді Онушканича В.В. у м. Калуш, повний текст якого складено 23 березня 2022 року, у справі за позовом акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року АТ «Кредобанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25.10.2018 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №CL-141970. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, банк видає позичальнику кредит у сумі 99000,00 грн до 24.10.2023. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 52,99% річних. Відповідно до п. 6.9 кредитного договору, банк у випадках передбачених п. 3.3 кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

На виконання умов кредитного договору позивач свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. У той же час, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на 07.12.2021 заборгованість ОСОБА_2 перед АТ «Кредобанк» становить 151243,12 грн.

Щодо солідарного відповідача ОСОБА_1 , позивач наголошував, що остання є дружиною позичальника ОСОБА_2 . Відповідно до вимог чинного законодавства, якщо одним із подружжя договір укладено в інтересах сім`ї, то цивільні права за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.

На підставі викладеного, АТ «Кредобанк» просило стягнути із відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № CL-141970 від 25.10.2018 у розмірі 151243,12 грн, а також 2481,00 грн судового збору та 15124,312 грн витрат за надання правничої допомоги.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2022 року задоволено позов АТ «Кредобанк».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» 151 243,12 грн заборгованості за кредитним договором № CL-141970 від 25 жовтня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» по 1240,5 грн сплаченого судового збору та по 3000 грн витрат за надання правничої допомоги.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ботвінцев Г.А. на вказане рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення на користь банку відсотків за користування кредитними коштами подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом усіх обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема представник апелянтки вказує на те, що до дати отримання копії оскаржуваного рішення ОСОБА_1 не було відомо про укладення кредитного договору ОСОБА_2 та будь-якої згоди на його укладення вона не надавала. Більше того, вказаний кредитний договір не є споживчим договором і позичальник ОСОБА_2 фактично не отримував наручно кредитні кошти, які би можна було вважати спільним майном подружжя, або які були би використані для придбання спільного майна подружжя. За умовами кредитного договору, кредит було надано на рефінансування існуючих особистих боргових зобов`язань ОСОБА_2 за іншими кредитними договорами. З огляду на вказані обставини, представник апелянтки вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо солідарного стягнення заборгованості із ОСОБА_1 .

Крім того, представник апелянтки вважає, що суд першої істанції безпідставно стягнув відсотки, які були нараховані АТ «Кредобанк» після направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитом.

Так, суд не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи вимогам від 06.09.2021 про дострокове стягнення усієї суми заборгованості, яка станом на 30.08.2021 становила: 90252,88 грн - заборгованість по кредиту, 47978,80 грн - заборгованість за поточними та простроченими відсотками.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в цій частині суд не врахував висновок ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно із яким право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Із урахуванням викладеного, представник апелянтки просить оскаржуване рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь АТ «Кредобанк», стягнення відсотків, які нараховані АТ «Кредобанк» після направлення вимог про дострокове повернення кредитної заборгованості, а також стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» судових витрат та витрат на надання правової допомоги скасувати.

Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 23 березня 2022 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_2 не оскаржується, а тому, відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 25.10.2018 ПАТ«Кредобанк» (в подальшому перейменовано на АТ «Кредобанк») та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № CL-141970, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 99000,00 грн, з яких: на поточні потреби - 11765,27 грн; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ «ПриватБанк» - 10180,67 грн; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Ідея Банк» - 15601,00 грн; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» - 26258,00 грн; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «ПУМБ» - 12150,41 грн та 23044,65 грн.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, у той же час, ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яку банк просив стягнути солідарно із позичальника та його дружини.

Задовольняючи позов в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

При цьому, суд зіслався на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19).

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до вимог статті 1056 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог частин першої - третьої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог частин першої, другої, четвертої статі 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з частинами першою-третьою статті12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подані банком письмові докази не дають підстав визнати доведеним той факт, що кредитний договір укладений ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, оскільки, як слідує зі змісту цього договору, він укладений з метою отримання коштів на поточні потреби та для погашення (рефінансування) кредитної заборгованості за п`ятьма договорами, укладеними ОСОБА_2 з ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Ідея Банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ПУМБ».

У той же час, у даній справі, один з подружжя - ОСОБА_1 згоди на укладення кредитного договору ОСОБА_2 не надавала, що підтверджується анкетою-заявою фізичної особи на отримання готівкового кредиту № CL-141970 (а.с. 27).

Будь які інші докази, які б підтверджували цю обставину у справі відсутні.

З огляду на це, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно поклав на ОСОБА_1 обов`язок зі сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним її чоловіком.

Більше того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано при ухваленні оскаржуваного рішення врахував висновки ВП ВС, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19), з огляду на різні фактичні обставини.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором суперечить фактичним обставинам справи та є помилковим, а відтак рішення суду в цій частині слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 .

Відповідно витрати по оплаті судового збору та за надання правничої допомоги слід покласти на ОСОБА_2 .

З огляду на те, що вимоги про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 , як відповідача банком заявлено безпідставно, доводи апеляційної скарги щодо неправильного нарахування процентів за кредитом на увагу не заслуговують, оскільки враховуючи наведене, прав та інтересів апелянта не стосуються.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що колегією суддів відмовлено у задоволенні позову АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , на користь останньої підлягає стягненню 3721,5 грн сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ботвінцева Гліба Анатолійовича задоволити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 23 березня 2022 року скасувати в частині стягнення кредитної заборгованості, судового збору та витрат за надання правничої допомоги з ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-141970 від 25.10.2018, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» 2481 грн сплаченого судового збору та 6000,00 грн витрат за надання правничої допомоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 3721,5 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта