Справа № 133/2579/21
Провадження № 22-ц/801/980/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 рокуСправа № 133/2579/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 березня 2022 року, ухвалене у складі судді Кучерук І. М. в м. Козятин, дата складення повного тексту рішення 25 березня 2022 року, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 28 березня 2018 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0265/03/2018/0244, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в сумі 206 000 грн на придбання житлової нерухомості ( в т.ч. із земельною ділянкою) зі сплатою фіксованої процентної ставки 23,9 % річних на строк до 24 березня 2028 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором28 березня 2018 року було укладено з ОСОБА_2 договір поруки № 0265/03/2018/0244-р, за умовами якого він поручився перед Банком за виконання позичальником ОСОБА_1 умов договору кредиту, відповідальність позичальника та поручителя є солідарною (п.1.2. договору поруки).

Банк з свого боку виконав зобов`язання та надав кредитні кошти, тоді як позичальник порушила взяті на себе зобов`язання щомісячно вносити платежі на повернення кредиту та станом на 12.11.2020 року позичальник прострочила 968,39 грн кредиту, 9 464,78 грн. процентів. Пославшись на ч.2 ст. 1050 ЦК України, Банк висунув вимогу про дострокове повернення кредиту в розмірі 183 927,22 грн та загалом просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору в розмір 261 380, 80 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 березня 2022 року позов задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за договором кредиту №0265/03/2018/0244 від 29.03.2018 у розмірі 204 771 (двісті чотири тисячі сімсот сімдесят одна) грн. 21 коп., а також 3 071 (три тисячі сімдесят одна) грн. 57 коп. понесених позивачем судових витрат зі сплату судового збору.

З таким рішенням не погодилась відповідач ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд неповно з`ясував обставини справи, не звернув уваги на те, що Банк висував вимогу стягнути заборгованість, яка склалася ще станом на 20.11.2020 року, проте вона як позичальник весь час (і до відкриття провадження у справі, і після відкриття провадження у справі) продовжувала сплачувати кошти за кредитним договором. Суд не звернув уваги також на ту обставину, що Банк не аргументував свою позицію щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, не дотримався вимог п. 4.2.3 Кредитного договору, також до розрахунку Банк включив платежі, які не були обумовлені кредитним договором: амортизація дисконту, формування резерву, збільшення резерву.

Відзив на апеляційну скаргу від Банку та відповідача ОСОБА_2 у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

-29.03.2018 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір №0265/03/2018/0244 (далі - Договір) (а.с.7-22). Відповідно до п.1.1, п. 1.2, п. 1.3 Договору банк надав позичальнику кредит у сумі 206 000 грн. на придбання житлової нерухомості: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами житловою площею 39,1 кв. м, загальною площею 67,3 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із земельною ділянкою площею 0,2059 га, кадастровий №:01:002:1407, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 24.03.2028.

Згідно з п.1.4 договору процентна ставка за користування кредитними коштами у межах терміну кредитування встановлена на рівні 18,90 відсотків річних та є фіксованою, процентна ставка на прострочену заборгованість - 23,90 відсотків річних та є фіксованою.

- 29.03.2018 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки №0265/03/2018/0244-Р (а.с.23-25), відповідно до п. 1.2 якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором

-23.04.2020 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до кредитного договору (а.с.26-30), якою було змінено графік погашення кредиту (Додаток № 1 до Додаткової угоди) та визначено, що за період з 01.04.2020 року по 30.06.2020 року позичальник не сплачує періодичні платежі, а з 01.07.2002 року сплачує щомісячні платежі в розмірі 3 885 грн щомісячно.

-Банк надав кредит в розмірі 206 000 грн, що підтверджено Випискою з особового рахунку (а.с.31);

- Банком надано Розрахунок заборгованості по процентах (а.с.5-6), в якому зазначено, що станом на 12.11.2020 року строкова заборгованість за кредитом становить 183 927,22 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 968,39 грн, заборгованість по процентах поточна - 10 410,82 грн, заборгованість по процентах прострочена - 9 464,78 грн, а всього розмір заборгованості становить 204 771,21 грн.

Між сторонами виник спір з приводу дострокового повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності позичальника та поручителя за неналежне виконання умов кредитного договору.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України).

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року набрав чинності, а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункти 9-11 частини 1 статі 1 ЗУ «Про споживче кредитування»).

Отже, з огляду на поняття споживчого кредиту, пункт 1.2. Кредитного договору (кредит надається для придбання житлової нерухомості), наданий ОСОБА_1 кредит є споживчим.

Згідно із абзацом третім ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений ЗУ «Про споживче кредитування» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги абзацу третього ч.4 ст.16 цього Закону, не дотримавши передбачений кредитним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Близький за змістом висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі № 638/13683/15-ц.

У пункті 4.2.3. Кредитного Договору закріплено право Банку вимагати дострокового повного виконання Позичальником своїх зобов`язань по цьому Договору в разі істотного порушення умов цього Договору. В абзаці 2 цього пункту зазначено: «вимога про дострокове виконання Позичальником своїх зобов`язань по Договору направляється Позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 60 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від Банку. Вказаний строк погоджений Сторонами при укладенні цього Договору. Якщо протягом цього періоду Позичальник усуне порушення умов, визначених у цьому підпункті, вимога Банку втрачає чинність».

Банк, звертаючись до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, не надав доказів направлення відповідної вимоги позичальнику, тобто не дотримався умов пункту 4.2.3 Кредитного Договору, про що підставно зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Отже, виходячи з положень абзацу третього ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», змісту пункту 4.2.3 Кредитного Договору, апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

В позовній заяві Банк стверджує, що станом на 12 листопада 2020 року існує прострочена заборгованість за процентами в розмірі 9 464,78 грн та прострочений кредит в розмірі 968 грн 39к. При цьому до позовної заяви надано лише розрахунок заборгованості по процентах (а.с. 5-6).

Проте апеляційний суд приходить до висновку, що в цій частині позов також не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як уже зазначалося вище, позивач звернувся до суду в серпні 2021 року, розмір заборгованості визначив станом на 12 листопада 2020 року

Однак з наданої Банком виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 32 - 37) вбачається, що за період з грудня 2020 року по серпень 2021 року ОСОБА_1 було сплачено на погашення кредиту 33 521 грн 14 к., що дає апеляційному суду підставу зробити висновок, що станом на день звернення до суду зазначена Банком прострочена заборгованість, яка виникла станом на 12 листопада 2020 року, була погашена, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні позову до ОСОБА_1 слід відмовити.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, про що зазначено і в пункті 1.2. Договору поруки (а.с. 23-25).

Таким чином, оскільки апеляційним судом встановлено , що позов до позичальника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, тому, з огляду на зміст поручительства та поняття солідарної відповідальності, не підлягає до задоволення і позов до поручителя ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Тому рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 березня 2022 року підлягає скасуванню з постановленням нового: про відмову у задоволенні позову.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 3 071, 57 грн судового збору за подання позову (а. с. 1), відповідач ОСОБА_1 сплатила 4 607, 36 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 91).

З урахуванням принципу пропорційності, оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, понесені відповідачем ОСОБА_1 судові витрати слід стягнути з позивача ПАТ АБ «Укргазбанк».

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 березня 2022 року скасувати та постановити нове.

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 607, 36 (чотири тисячі шістсот сім гривень 36 к) гривень 7 525 (сім тисяч п`ятсот двадцять п`ять) гривень в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», , МФО 320478.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук