Провадження №2/521/1235/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретарів: Черненко Я.О., Шагаки О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, в якому просили усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зобов`язання відповідача демонтувати (знести за власний рахунок) самовільно зведене підсобне приміщення, що розташоване на третьому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ; звільнити вказане приміщення загального користування від особистих речей.

Позов обґрунтований наступними обставинами. Позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Відповідач є власником сусідньої квартири АДРЕСА_3 , та без дозвільних документів на третьому поверсі збудувала підсобне приміщення. Позивачі вважають, що вказане підсобне приміщення порушує права інших власників квартири, оскільки розташоване на території загального користування.

Сторона позивачів в ході розгляду справи позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Сторона відповідача звернулася до суду із заявою про застосування до позову строків позовної давності. Також 22 листопада 2021 року було подано відзив на позов із запереченнями проти позову. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач набула право власності на квартиру АДРЕСА_4 21.06.2018 року, в той час, як спірне приміщення споруджено колишнім власником квартири АДРЕСА_3 ще в 2007 році. Тому, на думку відповідача, позов повинно було пред`являти до особи, яка спорудила спірне нежитлове приміщення без дозвільних документів. Також відповідач зазначає, що вона зверталася до балансоутримувача будинку із заявою щодо можливості включення нарахування за користування коморою до квартплати та можливості її експлуатації, але відповіді не отримала. Позивачами не надано доказів того, що споруджена комора порушує права позивачів, а також отримання відповідачем будь-яких приписів стосовно знесення або перебудови комори. Також відповідач зазначає, що в силу статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» саме до компетенції посадової особи органу ДАБК належать повноваження щодо перевірки законності будівництва комори, яка я предметом даної справи, надання припису про усунення порушень і, у разі відсутності добровільного виконання припису, право звернення до суду із позовом щодо знесення самочинно збудованого об`єкту

Допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 показали, що спірне нежитлове приміщення було споруджено попереднім власником квартири АДРЕСА_3 , а не відповідачем ОСОБА_4 , яка особисто користується коморою.

Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло№ НОМЕР_1 від 29.10.2013 року (а. с. 10).

Відповідачу ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу № 2586 від 21.06.2018 року (а. с. 12).

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що предметом позову є усунення перешкод у користуванні спільною власністю шляхом знесення цегляної перегородки та демонтажу встановлених у неї дверей.

Відповідно до ч. 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною 1 статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи позов, позивачі зазначають, що саме відповідач без дозвільних документів збудувала підсобне приміщення, що є підставою для зобов`язання її демонтувати за власний рахунок спірне приміщення.

З такими доводами позивачів суд не погоджується, адже вони спростовуються наявними матеріалами справи, а саме, із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що з 2006 рік по 2018 рік власником квартири АДРЕСА_3 був ОСОБА_8 ( а. с. 12-об.). Разом із цим, допитані в судовому засіданні свідки показали, що спірне нежитлове приміщення було споруджено саме колишнім власником квартири АДРЕСА_4 , а не ОСОБА_4 . Доказів іншого стороною позивачів надано суду не було.

Крім того, стороною позивачів не надано належного обґрунтування та доказів на підтвердження того, що наявне спірне нежитлове приміщення перешкоджає у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, адже не надано розмірів нежитлових приміщень, що перебувають у спільній сумісній власності сторін, розташування спірного нежитлового приміщення стосовно квартири позивачів, неможливості дістатися квартири, що перебуває у власності позивачів в зв`язку із наявністю спірного приміщення тощо.

Сам факт наявності особистих речей відповідача у спірному нежитловому приміщенні не спростовує висновків суду, адже, як зазначено відповідачем у судовому засіданні, та не спростовано стороною позивачів, перешкод у доступі до комори іншим особам ОСОБА_4 не чинить.

При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 є необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам справи, в зв`язку із чим в їх задоволенні необхідно відмовити.

Що стосується заяви сторони відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог, суд не вбачає підстав для їх застосування, адже судом відмовлено у задоволенні позову по суті, що унеможливлює зазначення пропуску строку позовної давності в якості підстави для відмови в позові.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

За приписами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-3 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_4 та адвокатом Даніліним Володимиром Станіславовичем укладено договір про надання правової допомоги № 02-11/21 від 10 листопада 2021 року (а. с. 39). Відповідно до п. 5.1 договору гонорар складає 20000 грн. та сплачується в строк 5 робочих днів з моменту ухвалення судового рішення на підставі окремого рахунку.

Суд констатує, що відповідачем, з метою розподілу судових витрат, до суду не було надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, в зв`язку із чим суд позбавлений можливості вирішити питання щодо розподілу судових витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 382, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 137, 258-259, 267, 268, ЦПК України , суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , до ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , про усунення перешкод у користуванні власністю залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06 червня 2022 року.

Суддя: Ю.В. Тополева