Справа № 703/777/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до повноліття дитини.

Позов обґрунтований тим, що вона разом з відповідачем з 10 травня 2008 року перебувають в шлюбі, від якого мають дитину, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання сина не надає, тому вона була змушена звернутись із даним позовом до суду.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує позовні вимоги, а справу просить розглянути у її відсутність.

Відповідач в судовому засіданні, позов визнав частково, вказав суду, що він готовий сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини всих видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття. Вказав, що в нього на утриманні перебуває ще донька ОСОБА_6 2000 року народження, яка навчається та потребує матеріальної допомоги, а тому він не може сплачувати аліменти у тому розмірі, який просить позивачка.

Представник відповідача, адвокат Євсик О.М. в судовому засіданні просила суд задовільнити позов частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття. Як на підставу для заперечень проти вказаного позивачкою розміру аліментів, зазначила, що у відповідача на утриманні перебуває донька ОСОБА_6 , яка на даний час навчається та потребує матеріальної допомоги. Зазначила, що відповідач на даний час утримує двох дітей, а тому відповідно до законодавства має сплачувати аліменти в розмірі не більше 1/3 частини заробітку на обох, таким чином на утримання сина відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі саме 1/6 частини, а не як просить позивачка 1/4 частини.

Суд, вивчивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, вважає що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони з 10 травня 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18 травня 2016 року.

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20 липня 2021 року.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналогічні роз`яснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ст. 150 Сімейного Кодексу України вказує на те, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду Українивід 15 червня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

З довідки, виданої ОСББ «Мазура,18» № 3 від 24 березня 2022 року вбачається, що позивачка по справі ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 .

Відповідно проживаючи разом з дитиною, позивачка має право на отримання аліментів від відповідача, який є її батьком.

Факт проживання сина ОСОБА_5 із позивачкою ОСОБА_1 відповідачем визнається, тому відповідно до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_1 не заперечував того факту, що його спільний з позивачкою ОСОБА_1 син проживає разом із матір`ю, однак зауважив, що він не має змоги сплачувати аліменти саме у вказаному позивачкою розмірі, оскільки має на утриманні повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

Зазначив відповідач, що він з 2004 року сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в добровільному порядку, а по досягненню нею 18 річчя сплачував аліменти на її навчання. Відповідно до законодавства, вважає, що він повинен сплачувати аліменти на двох дітей в загальному розмірі 1/3 частини його доходу, тобто на сина він повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу).

Відповідач, як на підставу для зменшення розміру аліментів, які просить стягнути позивачка на утримання їх спільного сина, вказав єдину підставу - саме утримання повнолітньої доньки.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12 жовтня 2000 року, дійсно вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З копії довідки виданої Дніпровським державним медичним університетом від 23 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_6 є студентом 4 курсу факультету медицини і фармації Дніпровського державного медичного університету, данного відділення з терміном навчання до 31 серпня 2022 року.

Окрім того відповідач, як на підтвердження утримання своєї доньки ОСОБА_6 , надав до суду виптску по картоковму рахунку з АТ КБ «Приват Банк».

З оглянутої виписки АТ КБ «Приват Банк» вбачається, що вона надана про рух коштів по картці виданій на ім`я ОСОБА_7 .

Суд не враховує до уваги вказаний вище доказ, оскільки з нього жодним чином не вбачається, утримання саме відповідачем ОСОБА_2 доньки ОСОБА_6 .

Яким чином виписка по картці ОСОБА_7 відноситься до утримання відповідачем ОСОБА_2 суду не зрозуміло та відповідачем жодним чином не доведено її відношення до такого утримання.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 1,2,3 ст. 76 ЦПК України).

Ч. 1 ст. 76 ЦПК України зазначає, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд приходить до висновку, що подана відповідачем виписка по картковому рахунку ОСОБА_7 , не стосується предмету доказування.

Згідно до частини першої статті 181 Сімейного кодексуУкраїни способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли.

Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на даний час дитина сторін по справі син ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю окремо від батька, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, що є підставою звернення позивачки до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позивачка ОСОБА_1 обґрунтувала позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу) тим, що вказаний розмір передбачений ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України як такий, що підлягає до стягнення на одну дитину, відповідно саме такий розмір вважає необхідним та обґрунтованим.

Ч. 5 ст. 183 СК України зазначає про те, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Ч. 3 ст. 181 СК України вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Відповідач заперечував проти розміру аліментів, які просить стягнути позивачка, оскільки в нього на утриманні вже перебуває повнолітня донька ОСОБА_6 , яка продовжує навчання.

Відповідач, на підтвердження понесення витрат на повнолітню дитину, доказів до суду не надав. Таким чином суд приходить до висновку, що його заперечення проти розмір аліментів, в частці яку просить стягнути позивачка є необґрунтованими та такими, що не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами.

При винесенні даного рішення суд враховував, що відповідач має задовільний стан здоров`я, його працездатність, те що він не є інвалідом, не має тяжких захворювань (відсутність доказів, які могли б спростувати встановлені дані факти).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч. 1,2 ст. 179 СК України).

Таким чином, сторони по справі мають рівний обов`язок по утриманню їх спільного сина та повинні в рівних частках нести тягар його утримання.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання дитини.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд приходить до висновку, що позивачкою доведено наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття.

Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини сторін по справі сина ОСОБА_5 , суд вважає, що виходячи з того, що обоє батьків мають обов`язок утримувати дитину поріву, відповідно позов підлягає до задоволення та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 квітня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст. 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Одночасно суд роз`яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Ч. 1 ст. 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Окрім того позивачка просила суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

Ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження суми понесених витрат на правову допомогу, позивач надала до суду квитанцію № 11/22 від 24 березня 2022 року, договір про надання правничої допомоги від 23 березня 2022 року та акт виконаних робіт від 24 березня 2022 року, відповідно до яких позивачка сплатила адкоату 800 грн. за надання правової допомоги.

Таким чином, позивачкою підтвержено понесення нею витрат на правову допомогу в сумі 800 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на її користь.

На підставі викладеного та керуючись ст.84, 180-183, 184, 191 СК України, ст. 4, 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,- задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 квітня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 витрати на правову допомогу в сумі 800 грн.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В. О. Прилуцький