МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 482/82/22
Провадження № 22-ц/812/576/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною його представником - адвокатом Кобзаренко Максимом Юрійовичем, на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2022 року, постановлену під головуванням судді Демінської О.І., в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Новоодеський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 08.10.2018 представник АТ КБ «Приватбанк» отримав у приватного нотаріуса Бондар І.М. виконавчий напис № 1552 про звернення стягнення на нерухоме майно та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості 144 602,37 грн. В подальшому представник АТ КБ «Приватбанк» подав виконавчий напис № 1552 від 08.10.2018 до Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби.

13.02.2020 Новоодеським районним відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження №61251669 та накладено арешт на майно ОСОБА_1

ОСОБА_1 виконавчий напис № 1552 від 08.10.2018 не отримував, про його існування дізнався від працівників Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби.

Вважає, що виконавчий напис № 1552 від 08.10.2018 вчинений приватним нотаріусом Бондар І.М. з порушенням вимог законодавства, оскільки нотаріусу не були надані документи на підтвердження безспірності вимог кредитора. Крім того, за частиною вимог кредитора сплив строк позовної давності.

Письмову вимогу АТ КБ «Приватбанк» про погашення заборгованості ОСОБА_1 не отримав, у зв`язку з чим був позбавлений можливості самостійно ліквідувати допущені порушення, перевірити правильність нарахування заборгованості, оскаржити виставлену кредитором вимогу у судовому порядку або направити заперечення кредитору.

Фактичний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» на момент вчинення виконавчого напису є значно меншим, ніж розмір заборгованості вказаний у виконавчому написі № 1552 від 08.10.2018, у зв`язку з неправильним та надмірним нарахуванням кредитором відсотків, комісії, пені, штрафів поза строками позовної давності.

Крім того, представник АТ КБ «Приватбанк» при зверненні до приватного нотаріуса Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису № 1552 від 08.10.2018 не повідомив приватного нотаріуса про те, що АТ КБ «Приватбанк» у 2017 році (09.03.2017) зверталось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості та рішенням суду у справі №482/373/17 вимоги АТ КБ «Приватбанк» були задоволені. Рішення набрало законної сили, в подальшому представник АТ КБ «Приватбанк» подав зазначене рішення до виконання приватному виконавцю Куліченко Д.О. (виконавче провадження 58031051, у якому проводиться стягнення). У зв`язку з цим сума заборгованості значно менша ніж, та, що зазначена представником банку у заяві про вчинення виконавчого напису. Також ОСОБА_1 самостійно проводив погашення заборгованості по кредитному договору.

Посилаючись на дані обставини, а також на порушення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та відсутність у нотаріуса документів, які засвідчують наявність та безспірність заборгованості на дату вчинення виконавчого напису, вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Бондар І.М. № 1552 від 08.10.2018 не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не підлягає виконанню.

На підставі викладеного просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1552 від 08.10.2018, виданий приватним нотаріусом Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно та стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню визнано неподаною та повернуто позивачу. Роз`яснено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, позивач через свого представника - адвоката Кобзаренко М.Ю. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду від 07 лютого 2022 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не врахував того, що позивач у позовній заяві посилався на те, що згідно ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а також правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 643/2870/18, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, так як є споживачем фінансових послуг АТ КБ «Приват Банк», оскільки отримав споживчий кредит у АТ КБ «Приват Банк» для цілей, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, у зв`язку з чим приватним нотаріусом видано виконавчий напис. Права ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг порушені відповідачем АТ КБ «Приват Банк».

Вважає, що ухвалою суду від 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 незаконно обмежений у праві на доступ до правосуддя. Посилається, що зазначення в оскаржуваній ухвалі про те, що «позовну заяву залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст. 177 ЦПК України, а саме у зв`язку із несплатою позивачем судового збору», суперечить чинному законодавству.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2012 від 12.04.2012, ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3 ст. 185 ЦПК України).

Постановляючи ухвалу, яка оскаржується, суд виходив з того, що ухвалою суду від 24 січня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху для усунення недоліків у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 177 ЦПК України, а саме у зв`язку із несплатою позивачем судового збору.

Також суд посилався на те, що 02.02.2022 року до суду від представника позивача - адвоката Кобзаренко М.Ю. надійшла заява, в якій він зазначив, що на даний час позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, у зв`язку із чим не може сплатити судовий збір. Просив про відкриття провадження у справі.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, судовий збір не сплачено, не заявлено клопотань про розстрочення чи відстрочення сплати судового збору, а тому в силу положень ч.3 ст. 185 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 слід визнати неподаною та повернути позивачу.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 було подано позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Новоодеського районного суду від 24 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених в тексті ухвали недоліків, а саме сплати судового збору у розмірі 992,40грн.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню визнано неподаною та повернуто позивачу. Роз`яснено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Однак, постановляючи зазначену ухвалу, суд не в повній мірі врахував, що порядок сплати судового збору визначений не тільки Законом України «Про судовий збір», а й іншими нормативними актами, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, у ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

При цьому слід виходити з того, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.2 ЦПК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16.

Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік).

Згідно з пунктом 2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.

При цьому нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у статтях 1,9 Закону України «Про нотаріат».

При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в межах виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 як споживач, що звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Суд першої інстанції не врахував наведеного та безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору і необґрунтовано визнав його позов неподаним та повернув його.

Колегія суддів наголошує, що судові процедури повинні бути справедливими, особа не може бути безпідставно обмежена у праві на доступ до правосуддя або позбавлена такого права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Суд першої інстанції порушив вищенаведені норми процесуального права та викладені в рішеннях ЄСПЛ загальні засади судочинства стосовно права особи на доступ до суду й обґрунтованості судового рішення, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про визнання неподаною і повернення позовної заяви.

За такого не можна визнати, що оскаржувана ухвала суду про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу від 07 лютого 2022 року постановлена у відповідності до цивільно-процесуального законодавства, а тому ухвала суду в силу п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження по справі у передбаченому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану його представником адвокатом Кобзаренко Максимом Юрійовичем, задовольнити.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 10 червня 2022 року.