Номер провадження: 22-ц/813/2293/22
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси до ОСОБА_1 з позовом про стягнення з останнього на свою користь заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 9 365,89 грн. та витрати на сплату судового збору у сумі 1 921 грн.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_1 та договором про надання послуг водопостачання та водовідведення № 33022 від 09.11.2011 року, укладеним між позивачем та відповідачем. Позивач надавав послуги водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , за які останній повинен був своєчасно розраховуватись шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок позивача. Проте, відповідач плату за надані позивачем послуги сплачував не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 9 365,89 грн. за період з 01.05.2015 року по 30.06.2018 року, на підтвердження чого позивач надав розрахунок заборгованості.

Оскільки відповідач не сплатив у добровільному порядку заборгованість за надані послуги, судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості наданих послуг водопостачання та водовідведення скасовано ухвалою суду, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року позовні вимоги ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 30 жовтня 2016 року по 30 червня 2018 року у розмірі 2068,12 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» судовий збір у розмірі 422,62 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що районним судом об`єктивно не досліджено всі наявні матеріали справи, невірно встановлено обставини справи. Суд першої інстанції не звернув увагу на обов`язковість виконання укладеного між сторонами договору № 33022 від 09.11.2011 рокупро надання послуг щодо водопостачання та водовідведення і презумпцію його правомірності. Судом першої інстанції не враховано умов вказаного договору, яким зокрема передбачено, що суб`єктами користування послугою є власник та члени його сім`ї; жодним пунктом даного договору не передбачено, що оплата послуг здійснюється солідарно з іншими співвласниками відповідно до його частки у праві власності; договір про надання послуг № 33022 від 09.11.2011 року укладено безпосередньо з ОСОБА_1 , особовий рахунок також відкритий на ОСОБА_1 ; з моменту укладення договору 09.11.2011 року жодної претензії з боку споживачів та безпосередньо ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , щодо нарахувань не було; ОСОБА_1 та члени його сім`ї не звертались до філії із заявами про розподіл особового рахунку. Тобто, обов`язок щодо повної (не солідарної) оплати послуг покладено саме на ОСОБА_1 , який даний обов`язок не виконує. Також, апелянт зазначає, що у разі сплачення заборгованості, у ОСОБА_1 буде право зворотної вимоги (регресу). Щодо застосування судом строків позовної давності, апелянт вказує, що подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває позовну давність, тому вважати, що позивач пропустив строк позовної давності є помилковим.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надходив.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» і стягуючи на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 30 жовтня 2016 року по 30 червня 2018 року у розмірі 2068,12 грн., районний суд виходив з того, що обов`язок по оплаті комунальних платежів покладений на кожного з співвласників відповідно до частки співвласника у квартирі, при цьому в квартирі АДРЕСА_2 , проживають та зареєстровані троє осіб, в тому числі і відповідач, крім того переривання позовної заяви відбувається у разі подання до суду саме позову, та подання позивачем заяви про видачу судового наказу не перериває такого строку, тому позивачем пропущений строк звернення до суду.

Проте, повністю погодитися з таким висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що:

-Філія «Інфоксводоканал» є структурним підрозділом ТОВ «Інфокс», створеним на базі орендованого Товариством цілісного-майнового комплексу водопровідно-каналізаційного господарства КП «Одесводоканал». Предметом діяльності філії є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення в кількісних і якісних параметрах згідно з існуючими технічними можливостями, що підтверджується копією Положення про Філію «Інфоксводоканал», затвердженого Загальними зборами Учасників ТОВ «Інфокс» Протокол № 01-05/2017 від 19 травня 2017 року (а. с. 30);

- ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 04 травня 2001 року Управління житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 04 травня 2001 року № 154961, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 4-18016 (а. с. 11-12);

-ТОВ «Інфокс» в особі начальника служби «Водозбут» філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», як виконавець, та ОСОБА_1 , як споживач, 09 листопада 2011 року уклали договір № 33022 про надання послуг постачання холодної води і водовідведення, водовідведення гарячої води, що підтверджується копією вказаного договору, з якого, зокрема, вбачається, що послуги щодо водопостачання та водовідведення надаються за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єктами користування послуг є три особи, розділ 3 передбачає права та обов`язки сторін (а. с. 16-17);

-відповідно копії довідки № 673 від 24.10.2011 року, ОСОБА_1 проживає, проте не зареєстрований, в АДРЕСА_1 , особовий рахунок відкритий на ОСОБА_1 . В даній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а. с. 10);

-згідно з розрахунком суми боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 , споживачем послуг водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_1 , мешканців у квартирі троє, борг за вказані послуги за період з травня 2015 року по червень 2018 року складає 9 365,89 грн. (а. с. 13-15);

Колегія суддів виходить з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно надання та оплати житлово-комунальних послуг.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України від 24.06.2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-IV), а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень статті 1 Закону № 1875-IV:

-житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

-виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

-споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, п. п. 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 та були чинними на час виникнення спірних правовідносин, споживач повинен своєчасно щомісяця сплачувати за послуги водокористування.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 13 Закону № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно ч. 1 ст. 16 Закону № 1875-IV порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

За приписами ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Як вбачається з положень ст. 20 Закону № 1875-IV споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг тощо.

При цьому, споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У ч. 2 цієї статті зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Судом вірно встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалось, 09.11.2011 року між ТОВ «Інфокс» в особі начальника служби «Водозбут» філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», як виконавця, та ОСОБА_1 , як споживача, укладено договір № 33022 про надання послуг постачання холодної води і водовідведення, водовідведення гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п. 3.4.1 договору про надання послуг № 33022 від 09.11.2011 року споживач зобов`язаний щомісячно до 20 числа місяця, наступного за звітним, сплачувати послуги по водопостачанню та водовідведенню.

Дана умова договору кореспондує п. 3.3.2договору про надання послуг № 33022 від 09.11.2011 року, відповідно до якої виконавець має право вимагати своєчасну і в повному об`ємі сплату наданих послуг від споживача.

Даним договором також визначено, що розрахунок об`єму споживчої холодної води виконується за показниками приладів обліку води. Визначені тарифи оплати послуг водопостачання та водовідведення.

З копії обґрунтованого розрахунку суми боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 , що наданий позивачем, споживачем послуг водопостачання та водовідведення - ОСОБА_1 , має борг за надані йому послуги за адресою: АДРЕСА_1 , за період з травня 2015 року по червень 2018 року у сумі 9 365,89 грн. (а. с. 13-15).

Відповідно до п. 1.3. вищевказаного договору, суб`єктами споживання послуг зазначено 3 особи.

Відповідно до частини 1 статті 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до позовної заяви ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг саме до ОСОБА_1 , договір про надання послуг № 33022 від 09.11.2011 року укладений саме з ОСОБА_1 , який відповідно до даного договору взяв на себе обов`язки зі сплати послуг водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим районний суд прийшов до помилкового висновку про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з розрахунку лише на одну особу.

Тобто, апеляційний суд вважає слушними твердження апелянта про стягнення наявної заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 .

Між тим, доводи апеляційної скарги щодо дотримання позивачем строку позовної давності апеляційний суд залишає поза увагою, у зв`язку з наступним.

Як вбачається з вимог ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, що наявні в матеріалах справи та стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За матеріалами справи відповідач просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, передбачені чинним законодавством.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заперечуючи проти застосування строку позовної давності, апелянт зокрема послався на те, що позивачем подавалась до суду заява про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості, у зв`язку з чим, на думку апелянта, він не пропустив строк звернення до суду.

Суд першої інстанції обґрунтовано застосував висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, відповідно до якого подання заяви про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності. Перериванням строку позовної давності є саме подання позову. Велика Палата Верховного Суду у цій постанові відступила від правового висновку Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-214цс14, від 13.01.2016 року у справі № 6-931цс15, висновку Верховного Суду від 23,05.2018 року у справі 216/5856/15-ц про те, що подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Крім того, у справі, що розглядається, позивач просить стягнути заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, що виникла у відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Між тим, за наявною в матеріалах справи копією судового наказу Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/11852/18, провадження 2-н/522/334/18, вбачається, що відповідно до цього судового наказу з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість оплати наданих послуг водопостачання та водовідведення у квартирі АДРЕСА_3 у розмірі 9365 гривень 89 копійок.

Отже, видача 17.07.2018 року Приморським районним судом м. Одеси судового наказу у справі № 522/11852/18, копія якого додана до справи, відповідно до якого з відповідача стягнуто заборгованість з оплати наданих послуг водопостачання та водовідведення у квартирі АДРЕСА_3 у розмірі 9365 гривень 89 копійок, не свідчить про переривання позовної давності у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, та про не пропущення її позивачем за період з 01.05.2015 року по 30.10.2016 року в частині заборгованості відповідача з оплати надання послуг водопостачання по квартирі АДРЕСА_2 з огляду на те, що жодної оплати по особовому рахунку по цій квартирі з 01.05.2015 року до 30.10.2019 року (дата звернення до суду з позовом) не було, а відтак не було і переривання позовної давності.

Тому посилання позивача, що ним не був пропущений строк звернення до суду, є необґрунтованими, а тому не заслуговують на увагу.

Як вже було зазначено, з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за оплату житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2015 року по 30 червня 2018 у сумі 9 365,89 грн. ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернувся до суду 30.10.2019 року.

В суді першої інстанції до ухвалення судового рішення відповідач просив застосувати строк позовної давності, тому, виходячи з наведених вище обставин, апеляційний суд погоджується з висновками районного суду про незадоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.05.2015 року по 30.10.2016 року у розмірі 3 161 грн. 52 коп. із заявлених 9 365 грн. 89 коп.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 6 204 грн. 37 коп. В решті заявлених вимог - 3 161,52 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вимоги були заявлені на суму 9 365,89 грн. З урахуванням перегляду апеляційним судом задоволено вимоги у загальному розмірі 6 204,37 грн., що становить 66,24 % від заявлених вимог.

При поданні до суду позову позивачем сплачено судовий збір 1744,80 грн., внаслідок чого з урахуванням принципу пропорційності з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 1155 грн. 76 коп.

Разом з тим апелянтом-позивачем оспорювалося рішення суду, лише в частині не задоволених вимог у сумі 7 297,77 грн., що становить 77,92 % від заявлених вимог.

Тому судовий збір за подання апеляційної скарги, який підлягав сплаті становить: 1 921*150%*77,92%= 2 245,26 грн.

З урахуванням того, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції в частині фактично оскаржених майнових вимог на суму 7 297,77 грн. задоволено вимог 6 204,37 грн., що становить 85,02 %, внаслідок чого з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 908 грн. 92 коп. (2 245,26 * 85,02%).

Решта судового збору, як зайве сплачена може бути повернута за заявою платника судового збору в порядку Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» () заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 30 жовтня 2016 року по 30 червня 2018 року у розмірі 6 204 гривні 37 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» () судовий збір за подання позову до суду - 1155 грн. 76 коп. та за подання апеляційної скарги - 1 908 грн. 92 коп., а всього стягнути у загальному розмірі 3 064 грн. 68 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений: 07 червня 2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

А.П. Заїкін