Справа № 727/7001/21
Провадження № 2/761/5238/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Таратінова Д.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Сабадош Т.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про стягнення моральної шкоди, згідно з яким просив суд: стягнути з Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн. та судові витрати в розмірі 1 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що незаконне звільнення та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності призвело до моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль в організації життя. Вказує, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2021 року по справі № 727/9631/20 та Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 02 липня 2021 року поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору аналітики департаменту наукових ступенів і аналітики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти з 03 листопада 2020 року. Неправомірні дії відповідача призвели також до погіршення стану здоров`я, лікування, зниження імунітету, постійного перебування в стресовому стані та інше. Порушення відповідачем законодавства про працю позбавило позивача єдиного стабільного джерела доходів в період з 20 жовтня 2020 року по 19 лютого 2021 року, тобто на чотири повних місяці, права на працю, права утримувати і забезпечувати свою родину (дружина і дві неповнолітні дитини), вчасно оплачувати комунальні послуги тощо. Відтак, позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн., у результаті чого звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 липня 2021 року було вирішено передати справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

У вересні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

01 вересня 2021 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

18 жовтня 2021 року на підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

21 жовтня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з викладенням заперечень проти неї.

10 листопада 2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

16 листопада 2021 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в повному обсязі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено наступне.

07 жовтня 2020 року наказом «Про накладання дисциплінарного стягнення» керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №98-к мені - ОСОБА_1 - завідувачу сектору аналітики департаменту наукових ступенів і аналітики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, було оголошено догану за грубе порушення трудової дисципліни (пп. 3.2.6 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, вимог п. 2.15. та п. 2.16 Посадової інструкції завідувача сектору аналітики департаменту наукових ступенів і аналітики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти), а саме - несумлінне виконання посадових обов`язків та у відповідності до ст. 139 та ст. 147-149 Кодексу законів про працю України.

27 жовтня 2020 року наказом керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №105-к, мене - ОСОБА_1 , було звільнено з посади завідувача сектору аналітики, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України.

02 листопада 2020 року наказом керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №107-к було внесено зміни до Наказу №105-к від 27 жовтня 2020 року, відповідно до листка непрацездатності Серія АДЦ №479359, виданого 19 жовтня 2020 року КНП «Кам`янець-Подільська центральна районна лікарня», яким позивача було звільнено з посади, з 02 листопада 2020 року, у день після виходу з лікарняного, визначений в листку непрацездатності в полі «стати до роботи» - 02 листопада 2020 року.

Не погоджуючись із накладеним дисциплінарним стягненням та звільненням з посади, позивач звернувся до суду з позовом до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2021 року по справі № 727/9631/20 позов задоволено.

Було вирішено:

«Скасувати наказ керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти «Про накладання дисциплінарного стягнення» №98-к від 07 жовтня 2020 року, яким мені - ОСОБА_1 - завідувачу сектору аналітики департаменту наукових ступенів і аналітики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти було оголошено догану за грубе порушення трудової дисципліни.

Скасувати наказ керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №105-к від 27 жовтня 2020 року, яким мене - ОСОБА_1 , було звільнено з посади завідувача сектору аналітики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, відповідно до п.З. статті 40 КЗпП України.

Скасувати наказ керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №107-к від 02 листопада 2020 року, яким було внесено зміни до Наказу №105-к від 27 жовтня 2020 року, відповідно до листка непрацездатності Серія АДЦ №479359, виданого 19 жовтня 2020 року КНП «Кам`янець-Подільська центральна районна лікарня», яким мене - ОСОБА_1 , було звільнено з посади завідувача сектору аналітики, з 02 листопада 2020 року, у день після мого виходу з лікарняного, визначений в листку непрацездатності в полі «стати до роботи» - 02 листопада 2020 року.

Поновити на роботі ОСОБА_1 - посаді завідувача сектору аналітики департаменту наукових ступенів і аналітики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, - посаді завідувача сектору аналітики департаменту наукових ступенів і аналітики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти.

Стягнути з Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (адреса місця знаходження: вул. Володимира Винниченка, буд.5, м. Київ, 02222, код ЄРДРОПУ 402927307) на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 листопада 2020 року по 18 лютого 2021 року, в сумі 151.805 грн. 82 коп. (сто п"ятдесят одна тисяча вісімсот п"ять гривень вісімдесят дві копійки)

Стягнути з Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти(адреса місця знаходження: вул.Володимира Винниченка, буд.5, м. Київ, 02222, код ЄРДРОПУ 402927307) на користь Держави судовий збір в розмірі 1816,00 грн.».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 березня 2021 року виправлено описку в рішенні Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2021 року та в тексті рішення слід вірним читати: «допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, - посаді завідувача сектору аналітики департаменту наукових ступенів і аналітики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць допустити до негайного виконання».

19 лютого 2021 року, наказом керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №23-к, на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2021 року по справі № 727/9631/20, скасовано накази Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти «Про кадрові питання» від 27 жовтня 2020 року №105- к та від 02 листопада 2020 року №107-к, поновлено позивача - ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору аналітики департаменту наукових ступенів і аналітики.

Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2021 року та на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 березня 2021 року подало апеляційні скарги, в яких просило рішення та ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 02 липня 2021 року було вирішено наступне:

«Апеляційну скаргу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 лютого 2021 року задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 лютого 2021 року змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 лютого 2021 року змінити, виклавши в наступній редакції.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати наказ керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №98-к від 07 жовтня 2020 року «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за грубе порушення трудової дисципліни.

Скасувати наказ керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №105-к від 27 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади завідувача сектору аналітики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Скасувати наказ керівника секретаріату Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №107-к від 02 листопада 2020 року, яким були внесені зміни до Наказу №105-к від 27 жовтня 2020 року, відповідно до листка непрацездатності Серія АДЦ №479359, виданого 19 жовтня 2020 року КНП «Кам`янець-Подільська центральна районна лікарня», яким ОСОБА_1 було звільнено з посади завідувача сектору аналітики з 02 листопада 2020 року, у день після виходу з лікарняного, визначеного в листку непрацездатності в полі «стати до роботи» - 02 листопада 2020 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору аналітики департаменту наукових ступенів і аналітики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти з 03 листопада 2020 року.

Стягнути з Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (адреса місця знаходження: м.Київ, вулиця Володимира Винниченка, буд.5, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 03 листопада 2020 року по 18 лютого 2021 року в розмірі 150 793,50 грн., з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 лютого 2021 року доповнити наступним змістом: «Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць».

Апеляційну скаргу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 березня 2021 року задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 березня 2021 року скасувати.

Стягнути з Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (адреса місця знаходження: м.Київ, вулиця Володимира Винниченка, буд.5, ) на користь держави судові витрати в розмірі 904,38 грн.».

Також до матеріалів справи було долучено копію Постанови Верховного Суду від 04 листопада 2021 року, відповідно до якої:

«Касаційну скаргу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2021 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 липня 2021 року залишити без змін.».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки, вказані обставини, встановлені Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2021 року по справі № 727/9631/20,Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 02 липня 2021 року та Постановою Верховного Суду від 04 листопада 2021 року, які набрали законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, вищезазначені обставини не підлягають доказуванню.

Таким чином, внаслідок дій відповідача - оголошення догани, звільнення з посади, які судом визнано протиправними та скасовано, позивач вважає, що йому було заподіяно моральної шкоди.

Також позивач зазначає, що неправомірні дії відповідача призвели до погіршення стану здоров`я, лікування, зниження імунітету, постійного перебування в стресовому стані та інше. Позивач звертався до лікаря через проблеми з підвищеним тиском, тривалий стрес та невпевненість у власних силах, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 (записи сімейного лікаря ОСОБА_3 про: 08.10.2020, 12.10.2020 р., 16.10.2020 р. - скарги на серцебиття, головний біль, підвищення артеріального тиску, болі колючого, давлячого характеру в області серця, пов`язані з емоційним перенапруженням. Діагноз: вегето-судинна дистонія, підвищення артеріального тиску; 22.01.2021 р. - скарги на підвищення артеріального тиску, погіршення сну, серцебиття, перебої в роботі серця, підвищену дратівливість, погіршення апетиту, пов`язані з хвилюванням та напруженою ситуацією на робочому місці. Діагноз: гіпертонічна хвороба І ступеня, тахікардія; стан психоемоційного напруження). В матеріалах справи також присутні копії лікарняних листків: серія АЛБ №509066, серія АЛБ №359398, серія АЛБ №359214.

Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

П. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно зі ст.ст. 3, 56 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи .долини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб захисту в національному органі, навіть якщо було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних способів захисту.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, вік та стан здоров`я (п.56).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17, де, зокрема, зазначено наступне: «Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних хвилювань не свідчить про те, що особа не зазнала страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано».

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вказаної норми ст. 81 ЦПК України, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях.

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані.

Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року).Враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачеві з боку відповідача.

Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в його житті, що призвело до негативних наслідків.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно стягнути з Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 200,00 грн. пропорційно до суми задоволених позовних вимог 20,00%.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 23, 509, 1166, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 200 (двісті) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти, адреса місцезнаходження - 02222, м. Київ, вул. В. Винниченка, буд. 5, .

Повний текст рішення складений 02 травня 2022 року.

Суддя: