Провадження №: 4-с/755/24/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

за участю

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Лепень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, без участі сторін, скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Данила Максимовича, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Д.М., заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просить:

- скасувати постанови: Про закінчення виконавчого провадження від 13 листопада 2020 року, Про стягнення виконавчого збору від 07 грудня 2020 року, Про виправлення помилки у процесуальному документі від 08 грудня 2020 року, Про відновлення виконавчого провадження від 02 лютого 2021 року, Про закінчення виконавчого провадження від 02 лютого 2021 року, винесених у виконавчому провадженні № 59699449, винесені старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Д.М.

- зобов`язати старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) Лазюка Д.М. відновити виконавче провадження № 59699449 та виконати постанову Київського апеляційного суду у справі № 755/10306/18 на підставі виконавчого листа, виданого Апеляційним судом міста Києва 12 лютого 2019 року.

Також у прохальній частині скарги ОСОБА_2 просить поновити строки на оскарження постанов: Про закінчення виконавчого провадження від 13 листопада 2020 року, Про стягнення виконавчого збору від 07 грудня 2020 року, Про виправлення помилки у процесуальному документі від 08 грудня 2020 року, Про відновлення виконавчого провадження від 02 лютого 2021 року, Про закінчення виконавчого провадження від 02 лютого 2021 року, винесених у виконавчому провадженні № 59699449, винесених старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) Лазюка Д.М.

Клопотання про поновлення строку мотивоване тим, що відсутність належного інформування сторін виконавчого провадження про винесення постанови про закриття виконавчого провадження виконавцем в 2020 році, та повторне його закінчення в лютому 2021 року в сукупності з епідеміологічними заходами, вжитими Урядом Польської Республіки при перетині кордону України-Польщі, що були встановлені з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, призвели до ускладнення перетину кордону громадянами України, які навчаються у Вищих навчальних закладах Польщі. У зв?язку з цим, просить суд поновити пропущені строки на оскарження рішення, дії чи бездіяльності та зобов`язати державного виконавця поновити порушене право заявника, на підставі пункту 2 частини першої статті 449 ЦПК України.

30 листопада 2021 року ОСОБА_3 подав заперечення на скаргу, в яких, з серед іншого, висловив свою позицію щодо клопотання заявника ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до суду з відповідною скаргою.

Зокрема, апелюючи з приводу перебування заявника у Польщі, зазначає, що доказів перетину кордону Україна-Польща ОСОБА_2 не надає, що свідчить про те, що вказана особа з 09 квітня

2020 року перебувала на території України та навчалася у дистанційному режимі.

Також ОСОБА_6 зазначає, що з договору про надання правової допомоги адвокатом

від 15 березня 2021 року вбачається, що адвокат ОСОБА_1 здійснює представництво інтересів ОСОБА_2 з 2017 року по даний час, та наділена повноваженнями підготовки та подачі відповідної документації до органів виконавчого провадження для відкриття та/або здійснення примусового виконання виконавчих дій, рішень/наказів та виконавчих листів суду, що набули законної сили.

В травні 2021 року представник заявника ОСОБА_1 зверталася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про видачу дубліката виконавчого листа на підставі постанови Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у цивільній справі № 755/10306/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки яка навчається, до досягнення нею 23 річного віку.

Наведене свідчить про те, що стягувачу ОСОБА_6 та її представнику ОСОБА_1 було відомо про прийняття оскаржуваних постанов ще у квітні 2021 року, однак з відповідною скаргою до суду вони звернулися лише у листопаді 2021 року.

12 січня 2022 року ОСОБА_2 подала додаткові пояснення на скаргу, в яких зазначила, що

з 13 листопада 2020 року, з моменту закриття виконавчого провадження № 59699449, та до відкриття

22 жовтня 2021 року виконавчого провадження № 67234715, боржник ОСОБА_3 не сплачував аліменти. Станом на дату подання даної заяви на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у справі № 755/10306/18 (провадження № 6/755/1546/21) зупинено виконання за виконавчим листом від 12 лютого 2019 року.

Крім того, у справі № 755/18710/21 провадження № 4-с/755/245/21 за скаргою на дії державного виконавця Левіцького Т.К. у виконавчому провадженні № 67234715 та з метою уникнення оплати аліментів ОСОБА_3 намагається скасувати чинну постанову про відкриття виконавчого провадження № 67234715. Відповідно, аліменти не будуть стягуватися в жодному з виконавчих проваджень, до винесення ухвали суду у даній справі - № 755/19468/21 провадження № 4-с/755/255/21.

Заявник зазначає, що вона є студенткою вищого навчального закладу та не має інших доходів окрім аліментів від відповідача ОСОБА_3 , її утримує тільки матір (представник стягувачки у даній справі), а тому вважає, що боржник ОСОБА_3 повинен надавати матеріальну допомогу на її утримання відповідно до положень статті 199 СК України.

11 травня 2022 року представник ОСОБА_3 - адвокат Лепень О.В., подала до суду заяву про залишення скарги без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

В судовому засіданні 08 червня 2022 року представник заявника ОСОБА_2 - адвокат

ОСОБА_1, надала пояснення аналогічні викладеному у скарзі та додаткових поясненнях до неї, просила поновити їй строк на оскарження відповідних постанов та задовольнити скаргу.

В судовому засіданні 08 червня 2022 року представник ОСОБА_3 - адвокат Лепень О.В., підтримала свою заяву про залишення скарги без розгляду від 11 травня 2022 року.

Суд, перевіривши скаргу на дотримання строків звернення з останньою до суду, а також дослідивши викладені у ній обставини та додані до неї письмові докази, дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 02 серпня 2019 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюком Д.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59699449 з примусового виконання виконавчого листа № 755/10306/18, виданого

13 березня 2019 року Київським апеляційним судом.

13 листопада 2020 року державним виконавцем встановлено, що рішення суду виконано в повному обсязі та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 59699449.

Постановами державного виконавця від 02 лютого 2021 року відновлено виконавче провадження, з посиланням на статтю 41 Закону України «Про виконавче провадження», після чого постановлено про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті

39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , боржник- - ОСОБА_3 , про видачу дубліката виконавчого листа.

Така заява про видачу дубліката виконавчого листа підписана ОСОБА_1 05 травня 2021 року та до неї долучено копію постанови виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року та в самій заяві про видачу дубліката виконавчого листа зазначено, що в обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що Печерським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з незрозумілих підстав закрито виконавче провадження № 59699449 як таке, що виконане в повному обсязі, та повернуто виконавчий лист Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року до Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/10306/18. 13 березня 2021 року у канцелярії суду на заяву про видачу виконавчого листа їй повідомлено, що виконавчий лист на адресу суду не надходив.

Верховний Суд зауважує, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 2608/20647/12.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок щодо застосуванню статті 449 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження

№ 61-16974св19) зроблений висновок про те, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Таким чином, заявником не доведено належними доказами подання скарги до суду з дотриманням процесуальних строків, а твердження заявника про те, що вона не змогла звернутися до суду з відповідною скаргою раніше через її відсутність на території України не підтверджені належними доказами.

Крім того, представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , яка наділена повноваженнями представляти інтереси ОСОБА_2 в Дніпровському районному суді міста Києва, і яка ще у травні

2021 року зверталася до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, в обґрунтування своєї заяви зазначила, що ще у березні 2021 року їй було відомо про те, що виконавче провадження № 59699449 закінчено.

З наведеного слідує, що ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 були обізнані з винесенням державним виконавцем постанов про закінчення виконавчого провадження від 13 листопада 2020 року та від 02 лютого 2021 року, та відповідно з іншими оскаржуваними постановами, задовго до подання даної скарги до суду.

Таким чином, з огляду на наведене, суд вважає, що вищезазначену скаргу подано заявником з пропуском строку, визначеного статтею 449 ЦПК України.

Щодо клопотання заявника про поновлення строку на подачу скарги на дії державного виконавця та скасування постанов, у разі його пропуску, суд зазначає про таке.

Згідно із частиною першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В частині другій статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із змісту наведених правових норм убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до статті 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявляючи у прохальній частині скарги клопотання про поновлення строку на подачу скарги на дії державного виконавця та скасування постанов: Про закінчення виконавчого провадження від

13 листопада 2020 року, Про стягнення виконавчого збору від 07 грудня 2020 року, Про виправлення помилки у процесуальному документі від 08 грудня 2020 року, Про відновлення виконавчого провадження від 02 лютого 2021 року, Про закінчення виконавчого провадження від 02 лютого

2021 року, винесених у виконавчому провадженні № 59699449, винесених старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюком Д.М., у разі його пропуску, заявник не вказує жодної поважної причини такого пропуску, окрім посилань на обмеження перетину кордону Україна-Польща через обмеження, введені через запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Суд вважає, що вказані обставини, з урахуванням обізнаності заявника ще у травні 2021 року із наявністю оскаржуваних постанов, не є достатніми та переконливими для поновлення пропущеного строку для подачі скарги та не відносяться до непереборних, пов`язаних із дійсними істотними труднощами, а також не належать до тих, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, оскільки заявником навіть не долучено до скарги доказів, які б свідчили, що в даний час вона перебувала за межами України.

Таким чином, беручи до уваги, що заявником не доведено належними та достатніми доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав у поновленні заявнику строку для подачі скарги.

За таких обставин, зважаючи на те, що скарга подана заявником після закінчення процесуального строку встановленого законом і судом відмовлено в поновленні такого строку з огляду на відсутність поважних причин такого пропуску, суд дійшов висновку про залишення скарги без розгляду.

Керуючись статтями 13, 76 - 81, 89, 126 - 127, 259 - 261, 353 - 354, 447 - 449 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку для подачі скарги на дії старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Данила Максимовича, відмовити.

Скаргу ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюка Данила Максимовича, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 13 червня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова