Постанова

Іменем України

01 лютого 2022 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1016/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Орел П.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва про відмову в забезпеченні позову

від 29 вересня 2021 року

в складі судді Головчак М.М.

у цивільній справі №758/14877/20 Подільського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Економгарант"

про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Економгарант" (далі - ТОВ "Економгарант", Товариство) заборгованість, яка виникла з договору позики, в розмірі 1 805 708 грн 00 коп.

22 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ТОВ "Економгарант" та заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цієї квартири.

Заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 27.10.2016 між ним та ТОВ "Економгарант" укладено договір позики, за умовами якого він передав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 2 млн. грн. В строк, обумовлений договором зі змінами, відповідач належним чином договір не виконав та кошти не повернув.

Зазначив, що оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає повернути отримані в борг кошти, а єдиний актив відповідача, за рахунок якого може бути виконано рішення суду - це квартира за адресою: АДРЕСА_1 , може бути втрачено останнім, то є підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також зазначив, що про існування судового спору між ОСОБА_2 та ТОВ "Економгарант", справа №522/11955/19 в Малиновському районному суді м. Одеси, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2016, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "Економгарант".

Зауважив, що договір позики від 27.10.2016 між сторонами укладено саме в дату укладення Договору купівлі-продажу квартири і сума передана в позику фактично збігається з вартістю, за яку було придбано квартиру. На думку скаржника, за викладених обставин, єдиний актив відповідача, за рахунок якого можливо виконати рішення суду, у разі задоволення позову, перебуває під критичною загрозою його втрати.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що наведені судом першої інстанції обґрунтування для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову не відповідають дійсності, оскільки в ухвалі наведено норми закону, якими врегульовано питання щодо забезпечення позову, але ці норми не застосовані судом першої інстанції.

Зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на обстави вказані в заяві про забезпечення позову, а саме, що з жовтня 2020 року відповідач ігнорує намагання позивача врегулювати спір позасудовим шляхом; протягом розгляду даної справи відповідач жодного разу не з`явився в судове засідання та не надав жодного документу, який би підтверджував поважні обставини такого не з`явлення. На думку скаржника, дані обставини є наслідком існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також, як на підставу скасування ухвали суду, позивач в апеляційній скарзі зазначив обставини, на які посилався у заяві про забезпечення позову.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29.09.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Позивач та відповідач, належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток на електронні адреси, зазначені сторонами. В судове засідання сторони своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пп. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним судове рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є стягнення з ТОВ "Економгарант" боргу за договором позики.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1 805 708,00 грн, не повернуті останнім після закінчення, укладеного між сторонами, дії Договору позики №2710 від 27.10.2016.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 вказував, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, станом на 24.12.2020 ТОВ "Економгарант" володіє квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач у добровільному порядку не повертає отримані в борг кошти, а єдиний актив за рахунок якого може бути виконано можливе рішення суду про задоволення позову це квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира може бути втрачена відповідачем, а тому наявні підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

На думку заявника, вищевказана квартира може бути втрачена відповідачем, оскільки в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває справа №522/11955/19 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Економгарант" про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2016. У 2020 році Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2016, перегляд якого відбувається в Одеському апеляційному суді.

На вказані вище обставини позивач також посилається в апеляційній скарзі.

Отже, згідно обставин, на які посилається позивач, на час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , існує рішення суду, яким визнано недійсним правочин на підставі якого відповідач набув у власність вказану квартиру.

Перевіряючи обставини, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, колегія суддів враховує наступне.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про доступ до судових рішень", суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Згідно відомостей з Реєстру, Приморським районним судом м. Одеси у справі №522/11955/19, на яку посилається скаржник, ухвалено рішення, яким визнано недійсним договір від 27.10.2016 купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , від імені якої діяв ОСОБА_1 , з ТОВ "Економгарант"; визнано недійсним договір іпотеки від 27.10.2016, укладений між ТОВ "Економгарант" та ОСОБА_1 .

У вищевказаній справі №522/11955/19 судом встановлено, що 07.07.2016 між ОСОБА_1 , як позикодавцем, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як позичальником, з іншої сторони, було укладено договір позики №0707, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримала позику у розмірі 2 142 618,02 грн, яку зобов`язалася повернути згідно зі встановленим графіком з кінцевим строком виконання 07 січня 2017 року.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі іпотечного договору нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеної квартири від 07 липня 2016 року, зареєстровану у реєстрі за №177.

В цей же день - 07 липня 2016 року ОСОБА_2 довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською В.О., зареєстрованою у реєстрі за №179, уповноважила в тому числі ОСОБА_1 бути її представниками з усіма необхідними повноваженнями в усіх без винятку органах і організаціях, органах влади та управління, установах, підприємствах, у відносинах з фізичними/посадовими та юридичними особами, з правом: ведення від її імені всіх без винятку справ як іпотекодавця за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською В.О. 07 липня 2016 року, реєстровий номер 176, в тому числі з правом укладення та підписання від її імені договорів про внесення змін до нього, договору про його припинення/розірвання; збору та отримання усіх необхідних документів з метою укладення та підписання договорів відчуження (міни, купівлі-продажу) щодо належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

На підставі зазначеної довіреності від 07 липня 2016 року ОСОБА_1 , який діяв, як представник ОСОБА_2 , 27.10.2016 уклав з ТОВ «Економгарант» договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лебединець А.А., зареєстрований у реєстрі за №422, відповідно до якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність вищезазначену квартиру.

Також, 27.10.2016 між ОСОБА_1 , та ТОВ «Економгарант» було укладено договір позики №2710.

Крім того, 27.10.2016 між ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, з однієї сторони, та ТОВ «Економгарант», як іпотекодавцем, з іншої сторони, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лебединець А.А., зареєстрований у реєстрі за №424, відповідно до якого в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором позики №2710 від 27 жовтня 2016 року було передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договору іпотеки нотаріусом також накладено заборону відчуження зазначеної квартири від 27 жовтня 2016 року, зареєстровану у реєстрі за №425.

Постановою Одеського апеляційного суду від 14.12.2021 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2020 у справі №522/11955/19 про задоволення вимог про визнання договору недійсним залишено без змін.

З наведеного слідує, що нерухоме майно - квартира, на яку позивач просить накласти арешт в якості забезпечення позову, не належить на праві власності відповідачу. А як вказувалося вище, за приписами статті 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявником не доведено наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвала суду є обґрунтованою та мотивованою, судом в мотивувальній частині ухвали зазначено норми права, якими врегульовано підстави та порядок вжиття заходів забезпечення позову; зазначено про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Відтак, є неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом положень закону, яким врегульовано питання щодо забезпечення позову.

Апеляційна скарга не містить доводів, які спростовують висновок суду про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Зважаючи на викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва про відмову в забезпеченні позову від 29 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2022 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець