Постанова

Іменем України

01 червня 2022 року

м. Київ

справа № 2-1673/2010

провадження № 61-17994св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спадкового будинку та виділення його частки в натурі

за касаційною скаргою адвоката Згоди Олексія Олександровича як представника ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2010 року у складі судді Остахнович А. В. та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Писаної Т. О., Приходька К. П., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позову

У липні 2010 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої (на час подання позову) дочки ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив поділити будинок АДРЕСА_1 та виділити в натурі 1/2 частину цього будинку ОСОБА_2 , зобов`язати Фастівське МБТІ виготовити новий технічний паспорт з урахуванням виділеної 1/2 частини, що належить ОСОБА_2 .

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що він є спадкоємцем 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яку 28 квітня 2007 року подарував своїй малолітній дочці ОСОБА_2 . Друга частина будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину належить ОСОБА_3 , який є рідним братом позивача.

Після прийняття спадщини він з відповідачем в усній формі домовилися про поділ спадкового будинку, після чого користувалися ним згідно з домовленістю. При виготовлені технічної документації на будинок сторони не розділили будинок і виготовили один технічний паспорт, де вказали двох співвласників, та розділили земельну ділянку, на якій цей будинок розташований.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Фастівський міськрайонний суд Київської області рішенням від 05 липня 2010 року позов задовольнив. Розділив житловий будинок АДРЕСА_1 таким чином. До 1/2, що належить ОСОБА_2 , відніс згідно з технічним паспортом: 1) веранду № 3 площею 6,6 кв. м - повністю; 2) веранду № 1 площею 4,7 кв. м - половину, розділивши її навпіл по ширині; 3) кухню № 1-5 площею 11,5 кв. м - повністю; 4) житлову кімнату № 1-4 площею 17, 2 кв. м - повністю; 5) передпокій № 1-1 площею 15,7 кв. м - половину, розділивши його навпіл по ширині; 6) житлову кімнату № 1-3 площею 8,9 кв. м - половину, розділивши її навпіл по довжині. До 1/2, що належить ОСОБА_3 , відніс згідно з технічним паспортом: 1) веранду № 2 площею 7,3 кв. м - повністю; 2) веранду №1 площею 4,7 кв. м - половину; 3) житлову кімнату № 1-2 площею 13, 9 кв. м - повністю; 4) передпокій № 1-1 площею 15,7 кв. м - половину; 5) житлову кімнату № 1-3 площею 8,9 кв. м - половину. Зобов`язав Фастівське МБТІ виготовити нові технічні паспорти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окремо з урахуванням цього поділу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю заявлених позивачем вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2010 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. Порушене право відповідача щодо участі у судовому процесі в суді першої інстанції було відновлено судом апеляційної інстанції. За апеляційною скаргою відповідача відкрито апеляційне провадження у цій справі, відповідачу забезпечено участь в апеляційному провадженні, можливість надання заперечень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 04 листопада 2021 року, адвокат Згода О. О. як представник ОСОБА_3 просить скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2010 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування касаційної скарги заявник вказує про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначає про те, що суд першої інстанції не повідомляв його про судові засідання у цій справі, не направляв йому копії ухвали про відкриття провадження у справі разом із позовом та доданими до нього матеріалами, а також не надсилав інших процесуальних документів, що позбавило його права належним чином захищати свої права в установленому законом порядку.

Апеляційний суд необґрунтовано не врахував доводів апеляційної скарги щодо порушення під час розгляду справи судом першої інстанції норм процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

14 грудня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 травня 2022 року у зв`язку з увільненням від роботи на період мобілізації до Збройних Сил України в Сили територіальної оборони судді Калараша А. А. справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду

та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга

підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція)).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Із матеріалів справи відомо, що ухвалою від 01 липня 2010 року Фастівський міськрайонний суд Київської області відкрив провадження у справі та призначив попереднє судове засідання на 05 липня 2010 року.

05 липня 2010 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у справі ухвалив рішення по суті заявлених вимог.

Доказів направлення відповідачу судової повістки, як того вимагає стаття 78 ЦПК України в редакції 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року), матеріали справи не містять.

Отже, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції на 05 липня 2010 року, судове рішення суду першої інстанції ухвалене за його відсутності. Процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи стосовно нього порушені через його непоінформованість про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, відповідач вказував про не повідомлення його судом першої інстанції про судове засідання.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, а й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Аналіз постанов Касаційного цивільного суду підтверджує, що застосування пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є однаковим, передбачуваним та послідовним.

Проте суд апеляційної інстанції не встановив належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції та не звернув уваги на пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, яким передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, а тому зробив неправильний висновок про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене, аргументи касаційної скарги щодо суті позову не підлягають оцінці судом касаційної інстанції, оскільки апеляційний суд порушив норми процесуального права, які є підставою для скасування постанови апеляційного суду.

У частині четвертій статті 411 ЦПК України визначено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу адвоката Згоди Олексія Олександровича як представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов