номер рядка стат. звіту - 67
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2022 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі: головуючого - судді Монич В.О.

за участю секретаря судових засідань Годьмаш О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить визнати квартиру загальною площею 32,20 кв.м. розміщену за адресою АДРЕСА_1 - об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із визначенням часток, по Ѕ частині за кожним із них та в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вказаної квартири.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27.11.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За час шлюбу з 2012 року, сторонами у власність набуто вищевказану квартиру, яка придбана 30.03.2018 року та зареєстрована в реєстрі речових прав за відповідачем ОСОБА_3 .. Інвентаризаційна вартість квартири згідно довідки-характеристики становить 32 150 гривень. Оскільки вказане майно придбано під час шлюбу, то воно являється спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч.3 ст.274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2022 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження представник відповідача отримала 11.04.2022 року.

27.04.2022 року відповідачам подано відзив на позов у якому позовні вимоги визнала частково, а саме: не заперечує щодо визнання квартири загальною площею 32,20 кв.м. розміщеної за адресою АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності. Однак, вважає, що в даному випадку суду необхідно відступити від презумпції рівності часток і визначити, що частка ОСОБА_1 у спільному майні становить 1/3, а частка ОСОБА_3 - 2/3. Як підстави для відступу від презумпції рівності часток майна подружжя наводить те, що позивач матеріально сім`ю не утримує, ухиляється від участі в утриманні дитини, вчиняє відносно відповідача насильницькі дії, та нецензурну лексику у присутності спільної дитини. Крім того, за час шлюбу подружжям було придбано транспортний засіб, яким завжди користується тільки позивач. На даний час відповідач разом з дитиною проживає в спірній однокімнатній квартирі, самостійно сплачує всі платежі і визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири негативно вплине в першу чергу на моральний стан дитини, так-як позивач постійно вчиняє сварки і спільне користування квартирою є неможливе.

25.05.2022 року представником позивача подано заяву в якій просили позов задоволити в повному обсязі та зазначила, що з позицією відповідача не погоджуються оскільки позивач вчасно сплачує аліменти на утримання дитини, про що достеменно відомо відповідачу, на підтвердження чого додано копії квитанцій, а щодо вчинення насильницьких дій відносно відповідача то просять суд врахувати презумпцію невинуватості, оскільки, жодних доказів, що позивач вчинив якісь дії на шкоду сім`ї суду не надано. Також, просять суд взяти до уваги той факт, що відповідач кожного разу викликає поліцію, коли позивач приходить побачитися з дитиною, що свідчить про неадекватність її поведінки. Безпідставними є також твердження відповідача про придбання подружжям за час шлюбу транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 291093638 від 17.12.2021 року - квартира АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 441 від 30.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Переста Я.О., індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 40408872 (а.с.10-11).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17.11.2020 року, справа №303/5506/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 18.02.2012 року у відділі РАЦС по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 48, розірвано (а.с.5-7).

Станом на день укладення договору купівлі-продажу спірної квартири № 441 від 30.03.2018 року її вартість становила 32 150,00 гривень (а.с.12-14).

Відповідно до 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, ч.2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України.

Згідно ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Зі змісту пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17.

Тобто, ВС відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом з цим, з правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17, підтверджено абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд не бере до уваги вимогу відповідача, яка зазначена у відзиві на позовну заяву щодо відступу від рівності часток подружжя та визнання за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири, посилаючись на те, що сумісне володіння та користування майном є неможливим, так як відповідач вчиняє відносно неї насильницькі дії та ухиляється від обов`язку по утриманню дитини, що негативно відображається на емоційному стані як відповідача так і їх малолітньої дитини, а також твердження вівдповідача щодо придбання за спільні кошти транспортного засобу, так як відповідач жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту щодо вчинення насильницьких дій щодо неї позивачем, факту придбання транспортного засобу за спільні кошти, відомостей хто є власником атомобіля суду не надано.

Як встановлено судом, сторони від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір`ю. Відомостей щодо наявності заборгованості по сплаті аліментів у суду відсутні. Докази про те, що ОСОБА_1 не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, відповідачем не надано.

Проживання дитини з відповідачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, відповідачем не доведено.

Таким чином, враховуючи, що спільна власність подружжя презумується, тягар доведення обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, відповідних обставин належними і допустимими доказами відповідач не довела, суд дійшов висновку про те, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та кожному із подружжя належить по 1/2 її частині. За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 60-71 СК України , суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити повністю.

Визнати квартиру загальною площею 32,20 кв.м. розміщену за адресою АДРЕСА_1 - об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із визначенням часток, по Ѕ частині за кожним із них.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири загальною площею 32,20 кв.м. розміщену за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 816,00 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 08.06.2022 року.

Головуючий В.О. Монич