Справа № 573/69/22
Номер провадження 6/573/4/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля подання державного виконавця Білопільського відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) про привід боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2022 держаний виконавець Білопільського ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Мальцева Я.І. звернулася до суду з поданням про оголошення приводу боржника ОСОБА_1 . Вимоги мотивовані тим, що на виконанні у Білопільському ВДВС перебуває виконавче провадження №34490696 з примусового виконання виконавчого листа №2-1293, виданого 19.04.2011 Зарічним районним судом м. Суми про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ході проведення виконавчих дій кошти, на які можливо звернути стягнення у боржника не виявлені. Посилаючись на те, що при проведенні виконавчих дій інформація відносно боржника в органах ДФС виявлена не була, на обліку як отримувач пенсії не перебуває, кошти на рахунках у банках відсутні, за місцем проживання також відсутній, за викликом до ДВС не з`являється, державний виконавець просить оголосити привід ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця: АДРЕСА_1 до Білопільського ВДВС.

У судовому засіданні державний виконавець Білопільського ВДВС Мальцева Я.І. подання підтримала.

Стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні подання підтримала.

Боржник ОСОБА_1 повідомлений належним чином до суду не з`явився.

Неявка останнього не перешкоджає розгляду подання.

Заслухавши учасників, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Білопільському ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження №34490696 від 28 вересня 2012 з примусового виконання виконавчого листа №2-1293/2011, виданого 19 квітня 2011 Зарічним районним судом м. Суми про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 4-5).

Зі змісту подання вбачається, що державним виконавцем ДВС направлено запити до правореєструючих органів. З отриманих відповідей встановлено, що в управлінні Пенсійного фонду України Сумської області інформація відносно ОСОБА_1 , як отримувача пенсії відсутня. З повідомлення Державної фіскальної служби України вбачається, що інформація відносно останнього як зареєстрованого платника податків в органах ДПС також відсутня, рахунки у банку не відкриті.

Проте, до матеріалів подання не долучено доказів направлення таких запитів та одержуваної інформації по них.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження за боржником ОСОБА_1 на праві власності зареєстроване майно будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на яке державним виконавцем накладено арешт (а. с. 6).

Крім того, постановами державного виконавця було встановлено тимчасове обмеження боржника у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською чи іншою зброєю, аналогічними за своїми властивостями, у праві тимчасового обмеження керування транспортними засобами, до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів. Також постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, які належать боржнику (а. с. 8-11).

Між тим, у матеріалах подання відсутня інформація про місце реєстрації чи проживання боржника, а також відомості щодо виїзду державного виконавця за останнім відомим місцем проживання боржника.

Суд звертає увагу на те, що державним виконавцем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано жодних достатніх і достовірних доказів, які б підтверджували факти: направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, повідомлення його про явку до відділу, ухилення боржника від такої явки.

Тобто докази на підтвердження обставин, викладених у поданні щодо відсутності майна чи повідомлення боржника про необхідність явки до відділу ДВС, та здійснення будь-яких дій державним виконавцем щодо виклику, до суду не надано.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішення суду (ст. 129 Конституції України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони є обов`язковими для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються.

Примусове виконання судових рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (правова позиція ВСУ у справі № 6-608цс15) право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Умови та порядок виконання рішень суддів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1, пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Одним із таких заходів може бути примусовий привід боржника.

Відповідно до п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Привід за своєю правовою природою є заходом процесуального примусу, що полягає у затриманні і примусовому доставлені особи задля забезпечення її участі у провадженні у випадках, якщо цю особу було належним чином викликано, але вона не з`явилася без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття.

Згідно частини 1 статті 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Як вбачається зі змісту зазначених норм, підставою для застосування приводу боржника є його неявка за викликом виконавця без поважних причин.

У рішенні «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (п. п. 50-51 і 69), ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути такі справи, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто державний виконавець, звертаючись до суду з поданням про привід, повинен довести, що викликав боржника, а останній, будучи належним чином повідомлений про виклик, до виконавця не з`явився без поважних причин.

Однак, на підтвердження факту ухилення боржника від явки до відділу державної виконавчої служби, суду не надано жодного належного, достовірного та достатнього доказу у розумінні ст. ст. 77, 79 та 80 ЦПК України щодо вирішення питання про оголошення приводу боржника.

При цьому, існування зобов`язання саме по собі та його невиконання боржником, не є підставою для примусового приводу особи.

Відповідно до спільного наказу МВС України та Міністерства юстиції України від 30.01.2018 № 64/261/5, затверджено Порядок взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів. Даним порядком, а саме розділом V, регламентовано порядок дій щодо виконання приводу боржника в разі нез`явлення його без поважних причин на виклик державного, приватного виконавця. Підставою для здійснення приводу боржника є ухвала суду. Привід полягає у примусовому супроводженні боржника, до якого він застосовується, поліцейським, який виконує ухвалу суду про здійснення приводу, до місця його виклику в зазначений в ухвалі час.

Між тим, державним виконавцем у поданні не зазначено час та день, коли необхідно доставити боржника, місце доставки, суб`єкт, якому доручається здійснити привід.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд вважає передчасним вирішення питання про привід боржника, оскільки державним виконавцем не надано достатніх доказів на підтвердження ухилення боржника від явки за викликом, а також докази, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника, причини неприбуття, а відтак зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні подання про привід боржника.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні подання про привід боржника не перешкоджає повторному зверненню державного виконавця до суду з аналогічним поданням у випадку доведеності ним необхідності застосування судом до боржника приводу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 81, 260, 261, 438 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Білопільського відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Мальцевої Я.І. про привід боржника ОСОБА_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя