ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 953/6133/21

провадження № 22-ц/818/1562/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Маміної О.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року в складі судді Бородіної Н.М.,

у с т а н о в и в:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат для придбання ліків.

Позовна заява мотивована тим, що він є особою з інвалідністю другої групи з 10 червня 2008 року, непрацездатний, не працює, його щомісячний дохід складає 3 270,00 грн (2 000,00 грн - пенсія з інвалідності, 400,00 грн - аліменти від сина ОСОБА_2 , а також додаткових витрат, визначених на підставі судових рішень в загальному розмірі 870,00 грн).

Зазначав, що в 2013 році у нього діагностували бронхіальну астму, що потребує додаткових витрат на придбання ліків. Він щомісячно сплачує комунальні послуги та несе витрати для придбання ліків в загальному розмірі 4 034,07 грн, що перевищує його щомісячний дохід. Крім того, у нього є інші хвороби. Однак відповідачі - його сини не надають будь-якої матеріальної допомоги, хоча і мають таку можливість.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів на його користь кошти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн з кожного щомісячно, починаючи з 01 квітня 2021 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року, з урахуванням ухвали від 31 серпня 2021 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з частиною першою статті 203 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Однак позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, що є підставою для стягнення з відповідачів додаткових витрат для придбання ліків для лікування бронхіальної астми у батька.

09 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи та не враховані, зокрема правові позиції, що містяться в постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 272/118/17-ц (провадження « 61-13311св18), від 10 травня 2018 року у справі № 2-1161/2011 (провадження № 61-15690св18), від 16 травня 2018 року у справі № 666/5055/15-ц (провадження № 61-6827св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 759/328/17 (провадження № 61-1264св17), згідно з якими суди визначили розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному із батьків у твердій грошовій сумі. Вважає, що суд першої інстанції мав застосувати до спірних правовідносин положення статті 185 СК України у системному зв`язку зі статтею 10 СК України «Застосування аналогії закону та аналогії права», що узгоджується з правовою позицією, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2-017 року у справі № 6-1489цс17. На підтвердження обставин він надав відповідні докази, які свідчать про необхідність додаткових витрат для придбання ліків, що є підставою для стягнення з відповідачів додаткових витрат для придбання ліків для лікування бронхіальної астми, яким судом першої інстанції не надана належна оцінка.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 з 01 липня 2017 року є інвалідом П групи загального захворювання безстроково, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА № 684737 від 13 липня 2017 року (а. с. 11).

З вересня 2011 року ОСОБА_1 не працює (а. с. 12).

Згідно з Консультативним висновком спеціаліста від 27 травня 2016 року № 3158 ОСОБА_1 встановлений діагноз: ХОЗЛ група В ф. нестійкої ремісії, бронхіальна астма Ш ступеню, неконтрольована; ЛН 1 ступеню. Рекомендовано: спіріва-респімат 2 вдихи 1 раз на добу довго; серетид 50/250 1 вдих 2 рази на добу довго (після - полоскання горла), довго; сальбутамол (вентолін) - 1-2 вдихи за потребою (а. с. 2133).

Згідно з Консультативним висновком спеціаліста від 31 травня 2017 року№ 3760 ОСОБА_1 встановлений діагноз: бронхіальна астма Ш ступеню, неконтрольована; ХОЗЛ, ремісія; ЛН 1 ступеню. Рекомендовано: спіріва 1 вдих 1 раз на добу довго; серетид 50/250 1 вдих 2 рази на добу довго (після - полоскання горла); венталин (сальбутамол) - 1-2 вдихи за потребою; муцитус 300 1 капсула 2 рази на добу 12 днів (а. с. 27).

Згідно з Консультативним висновком спеціаліста від 26 листопада 2019 року № 6573 ОСОБА_1 встановлений діагноз: бронхіальна астма Ш ступеню, неконтрольована; ЛН 1 ступеню. Рекомендовано: спіріва 1 вдих 1 раз на добу довго; серетид 50/250 1 вдих 2 рази на добу довго (після - полоскання горла); сальбутамол - 1-2 вдихи за потребою; відмова від паління (а. с. 28).

Згідно з Консультативним висновком спеціаліста від 03 грудня 2020 року№ 5070 ОСОБА_1 встановлений діагноз: бронхіальна астма Ш ступеню, неконтрольована; ЛН 1 ступеню. Рекомендовано: спіріва 18 мгк 1 вдих 1 раз на добу довго; серетид 50/250 1 вдох 2 рази на добу довго (після - полоскання горла); сальбутамол - 1-2 вдихи за потребою; бронлес 1 капсула 2 рази на добу 14 днів; відмова від паління (а. с. 29).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є синами позивача.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з позовами до синів про стягнення аліментів та додаткових витрат на лікування.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 червня 2009 року з ОСОБА_2 стягнуто на утримання батька ОСОБА_1 аліменти в розмірі 605,00 грн щомісячно, починаючи з 10 березня 2009 року (а. с. 18).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2020 року розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 червня 2009 року, зменшено з 605,00 грн до 400,00 грн щомісячно з індексацією відповідно до Закону (а. с. 108-110).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто одноразово додаткові витрати в розмірі 13 250,00 грн та додаткові витрати в розмірі 1 700,00 грн щомісячно, починаючи з 01 вересня 2015 року і до покращення здоров`я позивача. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати в розмірі 300,00 грн щомісячно, починаючи з 01 вересня 2015 року і до покращення стану здоров`я позивача. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 одноразово додаткових витрат в розмірі 13 250,00 грн та додаткових витрат в розмірі 1 700,00 грн щомісячно, починаючи з 01 вересня 2015 року і до покращення здоров`я позивача та стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 234,50 грн скасовано і в позові в цій частині відмовлено (а. с. 111-112).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування в розмірі 285,00 грн щомісячно, починаючи з 24 вересня 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування в розмірі 285,00 грн, починаючи з 24 вересня 2018 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 113).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 липня 2020 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2020 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати у твердій грошовій сумі в розмірі 763,00 грн щомісячно на ліки для лікування бронхіальної астми, починаючи з 27 вересня 2018 року по 27 листопада 2019 року включно з кожного. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати у твердій грошовій сумі в розмірі 759,00 грн щомісячно на ліки для лікування бронхіальної астми, починаючи з 28 листопада 2019 року по 21 травня 2020 року з кожного (а. с. 135-138).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року та постановою Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання батька за період з 10 червня 2019 року по 05 квітня 2020 року на придбання ліків, медичних виробів та медичних послуг у твердій грошовій сумі у розмірі 13 447,88 грн. відмовлено (справа № 643/6735/20, провадження № 61-1510св21).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення аліментів.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до частини першої статті 76, статті 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, установлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, особою з інвалідністю другої групи з 01 липня 2017 року за загальним захворюванням, безстроково.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що він є пенсіонером, особою з інвалідністю другої групи, отримує пенсію у розмірі 2 000,00 грн, аліменти від сина ОСОБА_2 розмірі 400,00 грн, а також додаткові витрати, визначені на підставі судових рішень, в загальному розмірі 870,00 грн, а всього його щомісячний дохід складає 3 270,00 грн.

На підтвердження факту придбання 08 грудня 2020 року ліків - серетида в розмірі 415,47 грн та сперіви в розмірі 1 596,60 грн ОСОБА_1 надав фіскальні чеки (а. с. 38).

Суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що позивач не надав доказів наявності виключних обставин, які є підставою для стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатного батька.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що надані ним докази підтверджують факт того, що він потребує матеріальної допомоги на лікування, стосуються переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Посилання як на підставу апеляційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 272/118/17-ц (провадження № 61-13311св18), від 10 травня 2018 року у справі № 2-1161/2011 (провадження № 61-15690св18), від 16 травня 2018 року у справі № 666/5055/15-ц (провадження № 61-6827св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 759/328/17 (провадження № 61-1264св17), не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, предметом спору є стягнення з повнолітніх дітей додаткових витрат на батька (статті 202, 203 СК України), а у справах, на які посилається заявник, спори стосувались стягнення додаткових витрат на дитину. Отже, правовідносини не є релевантними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2022 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.В.Маміна