Справа № 308/3522/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Луцак В.Я

заявника (боржника) ОСОБА_1

представника заявника (боржника) адвоката Бухтоярової О.В.

представника стягувача адвоката Логойди В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №52428875 від 30.09.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою, в якій заявник просить визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 року у ВП №52428875, згідно виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 року Ужгородським міськрайонним судом.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що 30.11.2021 головним державним виконавцем Відділу ДВС у місті Ужгороді винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП №52428875 згідно виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 року. Дана постанова направлена йому з Відділу ДВС 30.11.2021 року. Вважаючи вказану постанову незаконною, він оскаржив її до суду, де наразі знаходиться справа №308/17333/21, про що додав копію ухвали суду про відкриття провадження. У вказаній справі Відділом ДВС було подано заперечення з долученням ряду документів (копії заяви стягувача, копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії виконавчого листа). В процесі ознайомлення в суді 04.03.2022 з даним запереченням та додатками в Ужгородському міськрайонному суді, було виявлено, що вона винесена у виконавчому провадженні ВП 52428875 ще в 2016 року. Вважає постанову від 30.09.2016 року у виконавчому провадженні ВП №52428875 про відкриття виконавчого провадження незаконною, неправомірною, такою що порушує його права та свободи передбачені зокрема ст. 1 та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Захист власності: Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права), а тому така підлягає скасуванню. Зазначає, що строк для звернення стягувача з виконавчим листом є давно пропущеним, тому виконавець не мав права відкривати виконавче провадження та приймати до виконання виконавчий лист №2-674 виданий Ужгородським міськрайонним судом 01.07.2011 р. Вказує, що із заяви стягувача і заперечення ДВС у іншій справі йде мова про переривання строку в зв`язку з твердженнями стягувача про нібито отримання від нього коштів, однак така процедура не передбачена законом для поновлення строку, а обставини щодо передання стягувачу коштів він заперечує, тому підстави для переривання строку відсутні.

Щодо строку звернення до суду зі скаргою, зазначає, що дана скарга подається в десятиденний строк з 04.03.2022, коли його представник та він ознайомилися з постановою про відкриття виконавчого провадження. При цьому, просить поновити йому строк на звернення до суду із даною скаргою, як такий, що пропущений з поважних причин:

30.11.2021 головним державним виконавцем Відділу ДВС у місті Ужгороді винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП №52428875 згідно виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 року. Дана постанова направлена йому з Відділу ДВС 30.11.2021 року. Вважаючи вказану постанову незаконною, він оскаржив її до суду, де наразі знаходиться справа №308/17333/21, про що додав копію ухвали суду про відкриття провадження від 20.12.2021 року. У вказаній справі Відділом ДВС було подано заперечення з долученням ряду документів (копії заяви стягувача, копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії виконавчого листа). В процесі ознайомлення в суді 04.03.2022 з даним запереченням Відділу ДВС з додатками в судовій справі №308/17333/21 в Ужгородському міськрайонному суді, було виявлено, що вона винесена у виконавчому провадженні ВП 52428875 ще в 2016 року. Вказує, що за всі ці роки з ДВС він нічого не отримував, дана скарга подається в десятиденний строк з 04.03.2022 року.

07.04.2022 до суду поступили заперечення від головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Роман В.Я., який діє на підставі довіреності від 04.04.2022, у яких просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52428875 від 30.09.2016 року. Крім того, просить розглянути справу без участі представника відділу ДВС у м. Ужгороді ПЗМУМЮ. У запереченні зазначено, що не погоджуються з даною скаргою, в зв`язку з необгрунтованістю та незаконністю вимог скаржника. 30.09.2016 року до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби у Закарпатській області, представником стягувача за довіреністю було подано заяву про прийняття виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 2211104,00 грн. до повторного виконання. У заяві про прийняття виконавчого документа до виконання зазначено, що згідно ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем не пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку з частковим виконанням рішення суду боржником, а саме стягувачем від боржника ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості згідно виконавчого листа №2-674/11 від 01.07.2011 р. було отримано частковою оплатою безпосередньо кошти: в сумі 150 грн. в червні 2013р., 150 грн. в травні 2014 р., 150 грн. в квітні 2015 р. та 150 грн. в березні 2016 р. 30.09.2016 року головним державним виконавцем Грицищук М.П. керуючись ст. ст. 17, 19, 20, 25 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52428875 з примусового виконання виконавчого листа №2-674/11 виданий 01.07.2011 р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 2211104,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження»(від 21.04.1999р. №606-ХІV) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема частковим виконанням рішення боржником. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч.2 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження»). Згідно відмітки Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Закарпатській області на виконавчому листі №2-674/11 виданому 01.07.2011 року, виконавчий документ було повернуто стягувачеві 26.07.2012 року згідно п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час повернення виконавчого листа у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення та безрезультатністю вжитих виконавцем заходів щодо розшуку такого майна. Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч.1 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження»). Враховуючи наведене, строк на подання виконавчого документа до примусового виконання не був пропущений, в зв`язку з наявними даними часткового виконання рішення боржником, які зазначені стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження.

04 травня 2022 до суду від представника стягувача адвоката Логойди В.М. поступили письмові пояснення на скаргу, з доказами їх направлення іншим учас никам справи. В поясненнях представником зазначено що стягувач вважає скаргу боржника такою що не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. Скаржник стверджує, що дізнався про виконавче провадження після 30.11.2021, коли йому органом стягнення була вислана постанова про накладення арешту на майно боржника, а про обставини відкриття виконавчого провадження, в т. ч. і про оскаржувану постанову - лише 04.03.2022, коли ознайомився з матеріалами виконавчого провадження у суді. Однак подібні твердження є свідомо неправдивими. І стягувач, і боржник брали участь у судовому спорі в Шевченківському районному суді м. Києва з 2016 року (справа №761/41839/16-ц), де розглядався спір про стягнення коштів з ТОВ «Самшит» на користь стягувача в якості виплати вартості частини майна ТОВ «Самшит», пропорційної частці боржника у статутному капіталі ТОВ «Самшит», з метою виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.11 р. у справі № 2-674/11. У вказаній справі №761/41839/16-ц стягувач був позивачем, а боржник - третьою особою без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. В позовній заяві стягувана від 07.11.2016 в даній справі зокрема зазначалося що: «Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.11 р. у справі № 2-674/11 із вказаної третьої особи стягнуто на користь позивача борг у розмірі 2.209.884 гун. та 1700 гпн. судового збору і 120 гун. витрат на.ІТЗ/судового пронесу. Видано виконавчий лист від 01.07.11 у. Вказаний виконавчий лист пред`являвся до виконання в установленому порядку неодноразово, однак рішення суду не виконано і по сьогодні, зокрема через відсутність у боржника активів, на які можна звернути стягнення. Останнє виконавче провадження №52428875 відкрито 30.09.16 р. і заходи по виконанню наразі результату не дали.» У травні 2017 р. представник стягувача у додаткових поясненнях суду зазначав: «Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість, присуджена на користь позивача з третьої особи ( ОСОБА_1 ) рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.05.11 р. у справі №2-674/11, стягується у примусовому порядку Ужгородським MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області в рамках виконавчого провадження №52428875, відкритого постановою державного виконавия Грицищук М.П. від 30.09.16 р.» Позовним вимогам і мотивувальним твердженням позивача судом була надана оцінка (рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2017), причому в рішенні факт пред`явлення в/л до виконання згадується неодноразово, зокрема і констатується, що постановою державного виконавця від 30.09.2016 відкрито виконавче провадження. 29.06.2017 самим боржником на вищевказане рішення суду було подано апеляційну скаргу, що свідчить про його обізнаність з рішенням суду. У липні 2017 року Апеляційним судом м. Києва учасникам процесу також надсилалася і апеляційна скарга ТОВ «Самшит», в якій згадується виконавче провадження №52428875, і той факт, що станом на 19.06.2017 воно не закрите. Крім того, вказано, що постанову про накладення арешту на майно від 30.11.2021, про отримання якої стверджує сам боржник і яку він оскаржив у 2021 році зауважує, що в ній зазначена підстава для стягнення коштів (реквізити виконавчого листа), що також свідчить, що боржник знав про наявність виконавчого провадження саме з цього приводу і саме по цьому стягувачу завідомо раніше за 04.03.2022, коли він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження в суді. Встановлений законодавством 10-денний строк на оскарження постанови обчислюється від моменту, коли зацікавлена особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав. Абсолютно очевидно, що боржник знав про наявність виконавчого провадження і в силу ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» вправі був з ним ознайомитися у будь-який час і необмежену кількість разів, знімати копії з документів, робити з них необхідні виписки та користуватися іншими правами сторони виконавчого провадження. Зазначено, що ще восени 2016 року боржник дізнався або принаймні міг дізнатися про дане виконавче провадження - і вже абсолютно точно дізнався не пізніше 29.06.2017, коли підписав апеляційну скаргу у справі №761/41839/1 б-ц. Отже, встановлений законом 10-денний строк на оскарження постанови державного виконавця боржником пропущено неодноразово і без поважних причин. За вказаного, вважає, що скарга підлягає відхиленню.

17.05.2022 на електронну адресу суду від представника заявника адвоката Бухтоярової О.В. поступила заява про приєднання заперечень на пояснення представника стягувача (в порядку ст.ст. 182,183 ЦПК України), яка долучена до матеріалів справи та до якої додано докази її направлення іншим учасникам справи. У запереченнях зазначено, що з доводами поданих пояснень від 3.05.2022р. на скаргу не погоджуються. Представником стягувача не спростовані доводи щодо того, що строк для звернення стягувача з виконавчим листом є давно пропущений, тому виконавець не мав права відкривати виконавче провадження та приймати до виконання виконавчий лист №2-674 виданий 01.07.2011р. Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 209 884грн., 1700грн. судового збору та 120 грн.витрат на ІТЗ. Вказує, що з виконавчого листа вбачається, що на його другій сторінці значиться надпис Повернуто без виконання п.2 ст.47 ЗУ Про виконавче провадження 26.07. ЗАТЕРТА ЦИФРА 2. Очевидно що там мала бути цифра 1, тобто 2012 рік. Далі значиться надпис Відмовлено у відкритті у відповідності п.1 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження. Відтак, після повернення виконавчого листа стягувачу, йому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, до суду такий з заявою про поновлення йому строку не звертався, одже постанова від 30.09.2016 року є незаконною так як винесена без будь-яких на це правових підстав, так як стягувачем було пропущено строк на повторне звернення з виконавчим листом. На стягувача поширюється станом на 26.07.2012 року ст.22 старого, діючого на той час Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, який передбачав можливість пред`явити виконавчий лист протягом 1 року. Хоча і 3-х річний строк є пропущеним. Із заяви стягувача і заперечення ДВС у іншій судовій справі йде мова про переривання строку в зв`язку з голослівними, документально не підтвердженими, твердженнями стягувача про нібито отримання від заявника коштів, однак така процедура не передбачена законом для поновлення строку (має бути виключно судове рішення), а обставини щодо передання стягувачу коштів заявник заперечує, тобто підстави для переривання строку відсутні. Про це все заявнику відомо стало 4.03.2022 року, в зв`язку з чим просить поновити строк для подання даної скарги. За ці всі роки він з ДВС нічого не отримував. Дана скарга подана в 10-ти денний строк з 4.03.2022 року з проханням поновити строк звернення до суду. Також вказано, що доводи представника стягувача щодо того, що заявник був учасником справи Шевченківського районного суду м.Києва у справі № 761/41839/16-ц, як третя особа з 2016 року доводи його скарги щодо того що він не отримував копії постанови від 30.09.2016 року не спростовують, а доводять лише, що заявник знав про існування виконавчого листа, який був у 2012 році органом ДВС повернутий, а в 2014 році органом ДВС було відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

Щодо додатків представника стягувача зазначено, що доказів про те, що заявник отримував позовну заяву з додатками у справі № 761/41839/16-ц, додаткові пояснення ОСОБА_2 , за підписом представника позивача ОСОБА_3 від травня 2017р. без дати, представником стягувача не надано. Доказів про те, що суд висилав заявнику рішення суду в справі № 761/41839/16-ц, і що він його отримував не надано. Щодо апеляційної скарги заявника, то така написана з мотивацією допущення судом процесуальних порушень, жодної згадки в ній про постанову від 30.09.2016 року нема. Судова повістка адресована ОСОБА_2 , доказів отримання мною від суду такої самої представником стягувача не надано. Апеляційна скарга ТОВ Самшит згадки про постанову від 30.09.2016 року не містить. Вказано, що фактично, участь у справі № 761/41839/16-ц заявник не брав, бо не мав матеріальної можливості ні їздити у м. Київ на судові засідання, ні приїхати ознайомитися з справою. Листом з МВ ДВС від 18.04.2014 року на ім`я ОСОБА_1 підтверджується, що 18.04.2014 року постановою начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про перевірку виконавчого провадження 15-538/14 по примусовому виконанню виконавчого листа 2-674 від 01.07.2011 виданого Ужгородським міськрайсудом, постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.02.2014 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.03.2014 року скасовано. Другим пунктом винесеної постанови зобов`язано головного державного виконавця МВ ДВС УМУЮ Сухан М.М. винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження відповідно до п.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження. У 2016 році заявник намагався з`ясувати рух виконавчого листа №2-674 виданого 01.07.2011р., в зв`язку з чим 24.11.2016 року звернувся із заявою до начальника МВ ДВС, в якій також просив надати документи, що підтверджують вищевказану інформацію (копії постанов про відкриття виконавчих проваджень та копії постанов про повернення виконавчого листа, про закриття виконавчого провадження, про відмову у відкритті виконавчого провадження тощо), на яку відповіді не отримав, тому мав всі підстави вбачати що виконавчого провадження за виконавчим листом №2-674 виданого 01.07.2011р. станом на листопад 2016 року немає. На підставі вищевикладеного, просить не брати до уваги при вирішенні справи № 308/3522/22 доводи представника стягувача викладені в його поясненнях.

Також 30.05.2022 на електронну адресу суду від представника стягувача адвоката Логойди В.М. поступило клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2017 та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27.09.2017. До вказаного клопотання додано докази направлення такого іншим учасникам справи.

Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги скарги, пояснення надали аналогічні викладеним у скарзі та письмових запереченнях на пояснення представника стягувача від 17.05.2022. Просили поновити строк для звернення до суду з даною скаргою та скаргу задовольнити. Крім того, заявник вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена незаконно, та вказав, що із Шевченківського районного суду м. Києва не отримував жодних документів. Представник заявника доповнила, що долучені представником стягувача позовна заява ОСОБА_2 , рішення Шевченківського районного суду м. Києва, апеляційні скарги не є доказом отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, а доказів того, що ОСОБА_1 отримував такі позовну заяву та судові рішення не надано. Щодо апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, то така була підписана заявником, однак така стосувалася лише порушень норм процесуального права. Також, представник заявника звернула увагу на положення ч.1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якого копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Логойда В.М. в судовому засіданні заперечив щодо вимог скарги, пояснення надав аналогічні викладеним у письмових поясненнях, просив скаргу залишити без задоволення.

ВДВС у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у судове засідання не направив свого повноважного представника, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду скарги. При цьому, у прохальній частині поданого заперечення просили розглянути справу без участі представника відділу ДВС у м. Ужгороді ПЗМУМЮ.

Враховуючи, що у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд заслухавши думку учасників справи, вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності представника ВДВС у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Заслухавши заявника, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно зі статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 123 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Подаючи 14 березня 2022 року до суду скаргу про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 року у ВП №52428875, ОСОБА_1 зазначав, що 10-денний строк звернення до суду він не пропустив, так як 04.03.2022 року ознайомився з вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження, в процесі ознайомлення в Ужгородському міськрайонному суді із запереченням Відділу ДВС з додатками у судовій справі №308/17333/21 (а. с. 46).

При цьому, заявник у скарзі просить поновити йому строк на звернення до суду з даною скаргою, як такий, що пропущений з поважних причин. Вказує, що 30.11.2021 головним державним виконавцем Відділу ДВС у місті Ужгороді винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП №52428875 згідно виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 року. Дана постанова направлена йому з Відділу ДВС 30.11.2021 року. Вважаючи вказану постанову незаконною, він оскаржив її до суду, де наразі знаходиться справа №308/17333/21, додав копію ухвали суду про відкриття провадження від 20.12.2021 року. Вказує, що у даній справі Відділом ДВС було подано заперечення з долученням ряду документів (копії заяви стягувача, копії постанови про відкриття виконавчого провадження, копії виконавчого листа). В процесі ознайомлення в суді 04.03.2022 з даним запереченням Відділу ДВС з додатками в судовій справі №308/17333/21 в Ужгородському міськрайонному суді, було виявлено, що вона винесена у виконавчому провадженні ВП 52428875 ще в 2016 року, з якою він ознайомився з його представником в суді 04.03.2022. Крім того, вказує, що за всі ці роки з ДВС він нічого не отримував.

Так, у пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що передбачений законом строк звернення до суду є процесуальним, може бути поновленим за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

У пункті 17 наведеної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам роз`яснено, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України (2004 року), наразі стаття 450 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що строк звернення до суду є процесуальним строком, і правовим наслідком пропуску такого строку відповідно до вимог статей 126, 449 ЦПК України, роз`яснень наведеної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ є залишення скарги без розгляду і заборона вирішувати скаргу по суті. Такі висновки викладені також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від: 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19, провадження № 61-16974св19; 03 листопада 2021 року у справі № 2608/20647/12, провадження № 61-5702св21 та багатьох інших.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року (справа № 5019/337/11) викладена правова позиція, згідно якої порівняльний аналіз змісту термінів "дізналася" та "повинна була дізнатися", що містяться у положеннях статті 341 ГПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

У даній справі заявник обгрунтовуючи причини пропуску строку для подання скарги на постанову державного виконавця, стверджує, що про існування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 року у ВП №52428875 дізнався лише 04.03.2022 року, що на переконання суду, не відповідає дійсності.

Як убачається з матеріалів справи 01 липня 2011 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист по справі №2-674/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 209 884 грн. суми боргу, 1700,00 грн. сплаченого позивачем судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набуло законної сили 09 червня 2011 року. Зазначено, що дійсний для пред`явлення на протязі одного року (а.с. 41). З відміток на вказаному виконавчому листі вбачається, що такий 26.07.-2 було повернуто без виконання п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», також було відмовлено у відкритті у відповідності п.1 ч.1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 42).

Із доданої заявником до матеріалів скарги копії заяви ОСОБА_2 від імені якого діє представник ОСОБА_4 датованої 14.09.2016 р. про повторне прийняття на виконання виконавчого листа №2-674/11 від 01.07.2011 слідує, що така зареєстрована Ужгородським міським відділом державної виконавчої служби 30 вересня 2016 за вх. №10680. У такій зазначено, що стягувачем від боржника ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості згідно в/листа №2-674/11 від 01.07.2011 було отримано частковою оплатою безпосередньо кошти в сумі 150,00 грн. в червні 2013 року, 150 грн. в травні 2014 року, 150 грн. в квітні 2015 року та 150 грн. в березні 2016 року (а.с. 40).

30.09.2016 головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Грицищук М.П., розглянута заява стягувача про примусове виконання виконавчого листа №2-674/11 виданий 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52428875 (а.с. 43).

Згідно доданої до заперечень головного державного виконавця копії листа вих. №11-1438/16 від 30.09.2016 на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Грицищук М.П. було направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 року, для відома та виконання (а.с. 60).

Між тим, з доданої заявником копії постанови про арешт майна боржника від 30.11.2021 у ВП №52428875 вбачається, що головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Роман Владиславом Яношевичем, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом постановлено накласти арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 34-35).

Як зазначає у своїй скарзі сам заявник, вказана постанова від 30.11.2021 року про арешт майна боржника у ВП №52428875 згідно виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 була надіслана йому з Відділу ДВС 30.11.2021 року. Вважаючи вказану постанову незаконною ОСОБА_1 оскаржив її до суду, що підтверджується доданою копією титульного аркуша справи №308/17333/21, дата надходження скарги вказано 17.12.2021.

Так, ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О. (справа №308/17333/21) поновлено строк для звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця. Відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західногоміжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Роман Владислава Яношовича, стягувач ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Роман В.Я. про визнання протиправними дій та скасування постанови про арешт майна боржника. У вказаній ухвалі окрім іншого зазначено, що у скарзі заявник також просив про поновлення пропущеного строку для подання даної скарги, яке мотивує тим, що постанову про арешт від 30.11.2021 він отримав лише 09.12.2021, на підтвердження чого надав копію конверту.

Відтак, з наведеного слідує, що ОСОБА_1 09.12.2021 року отримавши постанову про арешт майна боржника від 30.11.2021 у ВП №52428875, дізнався та повинен був дізнатися про наявність відкритого виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом.

Окрім цього, з долучених до матеріалів справи представником стягувача матеріалів вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року у справі №761/41839/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит», третя особа: ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит» на користь ОСОБА_2 суму коштів, в якості виплати вартості частини майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит» пропорційної частці ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Самшит» в розмірі 795 710 (сімсот дев`яносто п`ять тисяч сімсот десять) гривень 00 копійок та 6 890,00 грн. судових витрат.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, зокрема, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2011 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу в розмірі 2 209 884,00 грн. задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 209 884 грн. суми боргу, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набуло законної сили та 01.11.2011 року видано виконавчий лист. Виконавчий лист пред`явлено до виконання. Постановою головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 30.09.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення.

Також, з долученої копії апеляційної скарги вбачається, що 29.06.2017 року ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2017 року у справі №761/41839/16-ц подано апеляційну скаргу, що також свідчить про його обізнаність із вказаним судовим рішенням, в тому числі і про наявність відкритого виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №2-674/11 виданого 01.07.2011 Ужгородським міськрайонним судом.

З даних Державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення суду по справі №761/41839/16-ц оприлюднене 09.06.2017 року, а згідно відмітки на копії судового рішення таке 27.09.2017 року набрало законної сили.

При цьому, із скаргою на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 звернувся до суду лише 14.03.2022 року, тобто з пропуском встановленого законом десятиденного строку, а підстав для поновлення такого, судом не встановлено.

Враховуючи те, що відсутні поважні причини пропуску строку звернення до суду, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про поновлення строку для подання скарги на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження слід відмовити.

З урахуванням наведеного, подану скаргу слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, статтями 2, 3, 12, 14, 122, 123, 126, 260, 447, 449, 450-451 ЦПК України, ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 року у ВП №52428875, - відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 52428875 від 30.09.2016 року, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 03 червня 2022 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило