Справа № 737/797/21
Провадження № 2/737/19/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., за участі секретаря судового засідання Чередниченка С. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального закладу «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 14 від 05.11.2021 року про її відсторонення від роботи, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває в трудових відносинах з відповідачем, обіймає посаду помічника вихователя. 5 листопада 2021 року відповідач наказом «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 » № 14 від 05.11.2021 року відсторонив позивача від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати. З посиланням на норми Конституції України та КЗпП України вважає своє відсторонення незаконним.

Позовна заява надійшла до суду 19 листопада 2021 року.

Ухвалою судді від 23.11.2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків позовної заяви позивачем, ухвалою судді від 25.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду на 24 грудня 2021 року, який було відкладено на 25 січня 2022 року.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає, посилається на те, що оспорюваний наказ відповідачем був виданий на підставі ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та на виконання положень Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами і доповненнями, згідно якої на території України встановлено карантин та запроваджено відповідні обмежувальні заходи, покладено обов`язок на керівників установ, організацій, підприємств забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, а також встановлений обов`язок відсторонити від роботи (виконання робіт) працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком, та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Зазначає, що наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153, який набрав чинності з 08.11.2021 року затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, у відповідності до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину підлягають, зокрема, працівники закладів загальної середньої, у т. ч. дошкільної, позашкільної освіти незалежно від типу та форми власності. Вказує, що відповідач не надав довідки про протипоказання та застереження до проведення профілактичних щеплень. Доводи позивача щодо неконституційності положень вищевказаних нормативних актів в частині неможливості відсторонення працівника від роботи через відсутність профілактичного щеплення вважає необґрунтованими з огляду на положення ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Також посилається на статтю 49 Конституції України, яка гарантує всім право на охорону здоров`я. Вважає, що відсторонення не є порушенням позивача права на працю, оскільки призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення трудових відносин, на період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Вказує, що перед виданням оспорюваного наказу позивача ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом МОЗ від 04.10.2021 року № 2153, повідомлено про необхідність обов`язкового щеплення проти COVID-19 від 02.11.2021 року № 60 та про можливість відсторонення від роботи у випадку ненадання довідки про вакцинацію або про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19.

В судовому засіданні позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали, зазначили, що відсторонення позивача від роботи з підстав відсутності вакцинації від COVID-19 є неправомірним, оскільки не передбачено законом, порушує її конституційне право на працю та на оплату праці, Кабінет Міністрів України не має повноважень звужувати права громадян, спочатку необхідно було б внести відповідні зміни до КЗпП та в Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Позивач також зазначила, що її не повідомляли про можливість не робити щеплення у разі наявності абсолютних протипоказнь до проведення щеплення, однак не повідомила чи має вона такі протипоказання, які підтвердженні відповідним висновком лікаря, натомість представник позивача зауважив, що інформація про наявність щеплень та протипоказань до них є конфіденційною та не підлягає розголошенню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 повідомила, що вона працює в Комунальному закладі «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» на посаді завідувача господарством. Зазначила, що директор Комунального закладу «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» ОСОБА_3 у кінці жовтня, точної дати вона не пам`ятає, збирала всіх працівників та повідомляла їх про необхідність всім працівникам надати документ, який підтверджує факт отримання профілактичного щеплення проти COVID-19 або ж надати довідку про абсолютні протипоказання до щеплення. Серед присутніх на зібранні була ОСОБА_1 . Потім всі працівники розписалися про те, що вони ознайомилися з наказом, розписувалися вони на окремому аркуші. ОСОБА_1 також розписалася. Крім того, повідомила що ОСОБА_1 ані документу про наявність щеплення, ані довідки про абсолютні протипоказання до щеплення роботодавцю не надала.

Заслухавши учасників справи, дослідивши заяви по суті справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває з відповідачем Комунальним закладом «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» в трудових відносинах, працює на посаді помічника вихователя (а.с.96, 98).

Наказом Комунального закладу «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» № 56 від 22.10.2021 року працівників комунального закладу «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» було ознайомлено з наказом МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Вказаний наказ доведений до відома позивача, що підтверджується її підписом (а.с.77).

У повідомленні №60 від 02.11.2021 року «Про обов`язкове щеплення проти COVID-19», яке адресовано Комунальним закладом «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» помічнику вихователя ОСОБА_6 зазначено, що з 08 листопада 2021 року на період дії карантину щеплення проти COVID-19 є обов`язковим для працівників закладів освіти та про необхідність надання документу, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення, або ж надання довідки про абсолютні протипоказання до щеплення. Роз`яснено, що в разі не надання одного і зазначених в повідомленні документів до 05.11.2021 року позивача відсторонять від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», починаючи з 08.11.2021 року. У вказаному повідомленні відсутній підпис позивачки про те, що вона ознайомлена з ним, однак зазначено, що ОСОБА_7 була ознайомлена зі змістом повідомлення у присутності кухаря ОСОБА_8 та зав. господарством ОСОБА_5 , що підтверджується підписами зазначених осіб (а.с.78).

Наказом № 14 від 05.11.2021 року директора комунального закладу «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» ОСОБА_9 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 » позивача було відсторонено від роботи з 08.11.2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати (а.с.79).

Комісією в складі директора комунального закладу «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» Ющенко О. С., завідувача господарством комунального закладу «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» Бусел Н. О. та кухаря «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» Іванченко Л. В. складено акт № 02 від 05.11.2021 року про відмову в ознайомленні та підписанні помічником вихователя КЗ «Орлівський ЗДО «Світанок» Куликівської селищної ради» Степовою Валентиною Петрівною з наказом директора КЗ «Орлівський ЗДО «Світанок» Куликівської селищної ради» від 05.11.2021 року № 14 «Про відсторонення від роботи Валентини Степової» на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати з 08.11.2021 року (а.с.80).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Підстави відсторонення від роботи передбачені ст. 46 КЗпП України, зокрема, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» держава забезпечує планомірне науково обґрунтоване попередження, лікування, локалізацію та ліквідацію масових інфекційних захворювань. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України. У разі загрози виникнення або поширення епідемічних захворювань Кабінетом Міністрів України у порядку, встановленому законом можуть запроваджуватися особливі умови і режими праці, навчання, пересування і перевезення на всій території України або в окремих її місцевостях, спрямовані на запобігання поширенню та ліквідацію цих захворювань.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статтею 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.

Наразі наказом МОЗ від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають працівники, зокрема, закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 року № 2070).

Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація даного наказу Міністерством юстиції України.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 № 731).

Тож вищевказаний наказ МОЗ пройшов необхідну процедуру введення його в дію

Таким чином, вакцинування для працівників з наведеного переліку наказу МОЗ № 2153 є обов`язковим, не робити його можуть лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Позивач ОСОБА_1 не надала відповідачу та суду доказів наявності у неї абсолютних протипоказань до щеплення проти COVID-19.

Відповідач, видавши оспорюваний наказ, застосував в порядку, передбаченому законом (ст. 46 КЗпП України) відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено нормами законодавства.

Подібна позиція суду викладена у постанові ВС від 04.10.2021 року справі № 336/1368/20, у постанові від 01.04.2020 року справі № 761/12073/18, у постанові від 23.01.2019 року справі № 755/6458/15-ц.

Так, зокрема, відповідно до постанови КМУ № 1236 (в оновленій редакції) саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» ;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Щодо тверджень позивача та її представника про те, що інформація щодо щеплень є конфіденційною суд зауважує таке.

Статтею 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта.

Інформація про наявність профілактичного щеплення не включає в себе відомостей щодо звернень до лікаря та/чи діагнозу, не є конфіденційною в розумінні норм ст. 39-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я».

Твердження позивача про порушення відповідачем права на працю не заслуговує на увагу.

Відсторонення від роботи означає тимчасове увільнення працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і, в свою чергу, тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату.

Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Відсторонення від роботи оформляється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому мають бути наведені підстава та строки відсторонення.

Бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників може мати негативні наслідки для нього, оскільки статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей» визначено, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - він може бути притягнений до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стверджуване позивачем порушення його права на працю та одержання заробітної плати в судовому засіданні свого підтвердження не знайшло.

Відсторонення позивача від роботи означало зупинення виплати заробітної плати, однак це було прямим наслідком рішення позивача свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я.

Верховний Суд у своїй практиці цілком послідовно стверджує наступне (постанова від 10.03.2021 року справі №331/5291/19): «вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто було виправданим.

Держава, встановивши, зокрема, відсторонення працівників закладів дошкільної освіти від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі й самих дітей.

Отже, право позивача на працю у закладі дошкільної освіти було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовилася від обов`язкового щеплення.

Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети та є цілком необхідним у демократичному суспільстві».

На підставі викладеного судом встановлено, що відповідачем у встановленому законом порядку було повідомлено позивача про необхідність зробити вакцинацію від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та надати медичну документацію щодо проходження цієї процедури або про наявність абсолютних протипоказань до такої вакцинації. Також позивачу було роз`яснено наслідки ненадання одного з таких документів у вигляді відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Оскільки позивачем жодного із зазначених документів відповідачу надано не було, відповідачем у повній відповідності до вимог чинного законодавства видано оскаржуваний наказ №14 від 05.11.2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_4 ».

Видання вказаного наказу є передбаченим чинним законодавством наслідком свідомого рішення позивача та її дій у виді ненадання роботодавцю документу про вакцинацію від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або про наявність абсолютних протипоказань до такої вакцинації.

При розгляді справи судом також враховується, що в законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. А саме, навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників від роботи без виплати заробітної плати.

Розглядаючи цю справу, суд зазначає, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Між тим, такі втручання цілком припустимі.

Для визначення законності таких втручань Європейський суд з прав людини вказує на те, що «аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення ст. 8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті тобто встановити, чи є втручання виправданим «відповідно до закону» і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві».

Досліджуючи питання наявності закону, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в ухваленому 08.04.2021 року рішенні у справі "Вавржичка та інші проти Чеської Республіки" (заява № 47621/13) (п. 266) зазначає, що "оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії".

ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

В Україні таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Розглядаючи питання, чи є мета, задля якої був встановлений обов`язок робити щеплення, законною, ЄСПЛ навів наступні аргументи (п. 272):

«Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8».

У відповідь на питання необхідності в демократичному суспільстві обов`язкової вакцинації суд наводить наступні доводи: «в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу. В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань».

З цих підстав суд визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.

Стосовно наслідків, які чітко передбачені в основному законодавстві, недотримання загальних правових обов`язків, спрямованих на охорону, зокрема здоров`я людей, то суд зауважує, що вони по суті захисні, а не каральні за своїм характером.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено неправомірність дій відповідача щодо відсторонення позивача від роботи у зв`язку із відсутністю обов`язкового щеплення.

Таким чином, позовні вимоги позивача про скасування наказу Комунального закладу «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» № 14 від 05.11.2021 року про відсторонення від роботи ОСОБА_4 , виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, задоволенню не підлягають. Також у зв`язку з відмовою в позові не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди .

У зв`язку із відмовою в позові, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Комунального закладу «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальний заклад «Орлівський заклад дошкільної освіти «Світанок» Куликівської селищної ради», , місцезнаходження: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Орлівка, вул. Центральна, буд. 63.

Повний текст рішення складено 31 січня 2022 року.

Суддя Н. Ю. Рубаненко