ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 лютого 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/962/20

Головуючий у першій інстанції - Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/67/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 липня 2021 року (місце ухвалення - смт Козелець, дата складання повного судового рішення - 08.08.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди квартири,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди квартири. В обґрунтування позову посилалась на те, що 12.12.2018 сторони уклали попередній договір оренди, за умовами якого домовились в майбутньому укласти договір оренди квартири, за що відповідач оплатив позивачці завдаток у сумі 3 000 грн.

13.12.2018 між сторонами було укладено договір оренди квартири терміном на 1 рік починаючи з 13.12.2018 по 12.12.2019. За умовами договору орендна плата за квартиру визначена в розмірі 500 доларів США в місяць, яка повинна бути сплачена до 13 числа кожного місяця. Остання орендна плата була здійснена 13 грудня у розмірі 1000 доларів США.

Позивачка зазначає у позові, що нею був виявлений факт, що квартира, яка є предметом договору, здавалась відповідачем в суборенду, але при цьому орендна плата не вносилась. За період з 12.02.2019 по 12.12.2019 відповідач жодного разу не вносив орендну плату за оренду квартири, що склало 5000 доларів США (10 місяців по 500 дол.США в місяць).

Посилаючись на ст. 22, п. 6, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175, ч. 2 ст. 825 ЦК України ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 за договором оренди квартири від 13.12.2018 суму заборгованості у розмірі 5000 доларів США, та судові витрати у сумі 1380 грн.

Рішенням Козелецького районного суду від 29.07.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди квартири, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатським об`єднанням «Дефенто Капітал» відповідно до договору про надання правової допомоги від 14.07.2020, у сумі 65000,00 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав з боку відповідача, не доведено протиправності та незаконності дій ОСОБА_2 , що могли б порушувати права позивачки, які на її думку, є порушеними та підлягають захисту.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Курило В.Г. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Козелецького районного суду від 29.07.2021, та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник посилається на умови договору оренди квартири, який укладено між сторонами, та зазначає, що ним визначено умови та строки сплати орендної плати, які відповідачем порушено, та крім того, позивачем було виявлено факт, що квартира, яка є предметом Договору, здавалась відповідачем в суборенду, але при цьому орендна плата не вносилась.

За доводами апеляційної скарги суд взяв за основу показання свідків, які нібито передавали кошти за оренду, однак не бере до уваги той факт, що ці показання жодними письмовими доказами не підтверджені. Крім того, відповідач не надав суду переписки з позивачкою у підтвердження показань свідків та своїх пояснень в судовому засіданні.

Заявник посилається, що не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що позивачка заперечувала проти оплати коштів за оренду через банківські установи чи інший правовий спосіб, при цьому посилається на позицію Верховного Суду № 336/2638/15-ц від 12.06.2019.

Щодо розірвання договору оренди зі сторони позивачки апелянт у скарзі зазначає, що на підставі п. 8.1 ст. 8 договору оренди квартири від 12.12.2018 вона мала право розірвати договір, але це є правом, а не обов`язком, яким вона не скористалась тому, що не є фахівцем у галузі права і дуже часто за родом свого заняття перебуває за кордоном.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення Козелецького районного суду від 29.07.2021 без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. В обґрунтування посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність апеляційної скарги. Зазначає, що кошти за оренду квартири передавав за домовленістю з позивачкою, або їй особисто, або через інших осіб, яких вона просила. Жодних заборгованостей за оренду квартири відповідач не допускав, всі комунальні послуги сплачував своєчасно. Зазначає, що за умовами договору оренди квартири позивачка, у зв`язку з затримкою орендної плати на строк більше 10 днів, могла б в односторонньому порядку розірвати договір, проте цього не зробила, оскільки заборгованість по сплаті орендних платежів була відсутня. Твердження апелянта про те, що показання свідків не підтверджені належними доказами спростовуються матеріалами справи. Крім того, ні позивачка, ні її представник в жодне засідання суду першої інстанції не з`явились, не надали жодних пояснень по справі, не спростували обставин, які довів відповідач під час розгляду справи. Заявник зазначає, що дії ОСОБА_1 щодо заволодіння грошовими коштами відповідача, які були передані їй в якості плати за оренду у розмірі 140000 грн, містять ознаки злочину, у зв`язку з чим 14.07.2020 відповідач звернувся до органів поліції, на підставі чого здійснюється досудове розслідування. Крім того, обґрунтованим є рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки витрати є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та часу у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, крім того стороною позивача клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, понесених відповідачем у справі, подано не було.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно договору оренди квартири від 13.12.2018 укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) останній прийняв у короткотривале користування (оренду) квартиру АДРЕСА_1 (п. 1.1. Договору) (а.с. 10-13 т. 1).

Вказана квартира здається в оренду для користування під житло. Орендар має право здавати квартиру в суборенду (п. 2.1. Договору).

Строк оренди визначено у 12 місяців з 13.12.2018 по 12.12.2019 (п. 3.1.), орендна плата визначена у 500 доларів США за місяць (п. 4.1.), оплата вноситься передоплатою 13 числа кожного місяця (п. 4.2.), при підписанні Договору орендар вносить плату за перший місяць оренди та залогову суму у розмірі 500 доларів США (п. 4.3.).

Крім орендної плати за умовами Договору орендар кожного місяця сплачує опалення, квартплату, витрати по електроенергії, гарячу та холодну воду, а також газ, послуги домофона, кабельне телебачення та інтернет, за умови підключення та використання (п. 4.4. Договору).

Орендар, крім іншого, зобов`язаний своєчасно здійснювати орендні та інші платежі (п. 6.1.).

Згідно п. 8.2. Договору, він може бути розірваний в односторонньому порядку якщо одна із сторін систематично порушує умови договору; у разі затримки орендної плати, або інших платежів на строк більше 10 днів.

З акту прийому-передачі ключів від 13.12.2018 вбачається, що орендодавець в особі представника ОСОБА_3 передала ключі від орендованої квартири орендарю ОСОБА_2 (а.с. 81 т. 1), та згідно розписки від 14.03.2020, ОСОБА_4 прийняла ключі від орендованої квартири у орендаря ОСОБА_2 , претензій до квартири не має, по комунальним платежам заборгованості за період з 13.12.2018 по поточну дату не має (а.с. 83 т. 1).

У підтвердження сплати оренди за квартиру в строк, встановлений Договором оренди, відповідачем до матеріалів справи надано скріншоти з додатку для дзвінків та обміну повідомленнями «Вайбер», з яких вбачається, що орендар передавав кошти за оренду як безпосередньо орендодавцю - позивачці у справі, так і через третіх осіб, як просила ОСОБА_1 (а.с. 84-98 т. 1).

Крім того, передача орендних коштів орендодавцю здійснювалась декілька разів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується протоколами допиту свідка від 20.09.2020 та від 21.09.2020 (а.с. 224-228, 229-232), та які також надали свої пояснення в суді першої інстанції.

Матеріали справи містять копії квитанцій про сплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1 , які сплачені ОСОБА_2 (а.с. 99-163 т. 1), та відсутність заборгованості по комунальним платежам за період з 13.12.2018 по 14.03.2020 підтверджується розпискою (а.с. 83 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд прийшов до висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав з боку відповідача, не доведено протиправності та незаконності дій ОСОБА_2 , що могли б порушувати права позивачки, які на її думку, є порушеними та підлягають захисту.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правовідносини щодо найму (оренди) житла регулюються главою 59 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ч. 1 ст. 810 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина (ч. 1 ст. 812 ЦК України).

Сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи (ч. 1 ст. 813 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло.

Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 820 ЦК України).

Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 821 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено та підтверджується, що між сторонами 13.12.2018 було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 , права та обов`язки орендодавця та орендаря визначені вказаним договором, умови якого зі сторони орендаря дотримані, що підтверджується матеріалами справи, а саме відповідачем ОСОБА_2 надано скріншоти з додатку для дзвінків та обміну повідомленнями «Вайбер», з яких вбачається, що орендар передавав кошти за оренду як безпосередньо орендодавцю - позивачці у справі, так і через третіх осіб, як просила ОСОБА_1 (а.с. 84-98 т. 1), передача орендних коштів орендодавцю здійснювалась декілька разів через ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується протоколами допиту свідка від 20.09.2020 та від 21.09.2020 (а.с. 224-228, 229-232), та які надали свої пояснення в суді першої інстанції, та крім того, згідно копій квитанцій комунальні послуги за квартиру сплачувались своєчасно (а.с. 99-163 т. 1), відсутність заборгованості по комунальним платежам за період з 13.12.2018 по 14.03.2020 підтверджується розпискою (а.с. 83 т. 1), якою також підтверджено, що під час передачі ключів від орендованої квартири претензій до квартири не було, по комунальним платежам заборгованості за період з 13.12.2018 по поточну дату відсутня.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають підтверджуватись певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням викладеного вище знайшли своє підтвердження доводи відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 щодо передачі коштів за оренду квартири за домовленістю з позивачкою, або їй особисто, або через інших осіб, яких вона просила, та жодних заборгованостей за оренду квартири відповідач не допускав, всі комунальні послуги сплачував своєчасно. Апелянтом на спростування вказаних встановлених належним чином обставин не наданого жодного допустимого доказу, крім того надана роздруківка не містить будь-яких вимог щодо боргу по орендній палаті до моменту передачі квартири 14.03.2020 (а.с. 83 т. 1).

Отже, спростованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо не підтвердження належними доказами стороною відповідача факту передачі коштів за оренду квартири (а.с. 84-98 т. 1).

Не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду доводи заявниці щодо заперечення оплати коштів за оренду через банківські установи чи інший правовий спосіб, з посиланням на позицію Верховного Суду № 336/2638/15-ц від 12.06.2019, як і посилання щодо передачі квартири у суборенду, оскільки це передбачено п. 2.1 Договору оренди квартири від 13.12.2018 (а.с. 10-14 т. 1).

Умовами договору оренди квартири від 13.12.2021 не передбачено яким чином повинні передаватись кошти за оренду, пунктом 4.2. договору передбачено, що оплата вноситься передоплатою 13 числа кожного місяця.

Щодо доводів апеляційної скарги з посиланням на п. 8.1 ст. 8 договору оренди квартири від 12.12.2018, що ОСОБА_1 мала право розірвати договір, але це є правом, а не обов`язком, яким вона не скористалась тому, що не є фахівцем у галузі права і дуже часто за родом свого заняття перебуває за кордоном, слід зазначити наступне.

Згідно п. 8.2. Договору, він може бути розірваний в односторонньому порядку якщо одна із сторін систематично порушує умови договору; у разі затримки орендної плати, або інших платежів на строк більше 10 днів.

Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що орендодавцем ОСОБА_1 було виявлено порушення вимог укладеного договору зі сторони орендаря, а щодо затримки орендної плати, претензій нею не пред`являлось протягом всього періоду оренди квартири ОСОБА_2 , не спростовано переписку надану у вигляді скриншотів позивачем щодо обставин передачі коштів (84-98 т. 1) та відповідно розписку щодо відсутності претензій по квартирі (а.с. 83 т. 1).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 01.02.2022.

Головуючий Судді :