РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2022 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.

із участю: секретарів Яковець К.В., Штойко О.Ю., Лавріненко Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , Казеко О.І. ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача Полігаса В.М. ,

представників третьої особи Сокол О.В., Скакуна О.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , за участі третьої особи - Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, про участь одного з батьків у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 23.09.2019 року звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_4 із надалі уточненими позовними вимогами щодо встановлення порядку участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення позивачу кожні вихідні, враховуючи ким відповідач працює, на той час, коли знаходиться у відрядженні, за місцем проживання позивача по АДРЕСА_1 , та по АДРЕСА_2 ; а також щорічно влітку спільного відпочинку дитини з батьком упродовж трьох тижнів, період якого визначати за спільною домовленістю сторін.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 08.11.2019 року відкрито провадження в даній справі, розгляд якої визначено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 11.01.2020 року за власною ініціативою до участі в даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Жмеринську районну державну адміністрацію Вінницької області.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 28.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що підставою його звернення з даним позовом до суду стало те, що у 2017 році після розлучення з колишньою дружиною - відповідачем у справі ОСОБА_4 він не має змоги бачитись з їхнім спільним сином ОСОБА_8 . До того двадцять років перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 . Від спільного шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . До 2017 року їхній неповнолітній син ОСОБА_7 проживав із ним, оскільки відповідач ОСОБА_4 перебувала на заробітках в Республіці Польща близько чотирьох місяців, тож він доглядав його та водив до дитячого садочку. Згодом після їх розлучення колишня дружина ОСОБА_4 з працівниками поліції забрали у нього сина ОСОБА_7 та відпвідач почала зводити наклепи на нього, перешкоджати у спілкуванні з сином, його постійно переслідують працівники органів поліції. Тому п`ять років змушені страждати і він, і син ОСОБА_7 . Відповідач ОСОБА_4 налаштовує сина проти нього, що виражається у тому, що дитина втікає від нього та не хоче спілкуватися з ним. Щоразу, коли він намагався побачитись з сином, відповідач ОСОБА_4 ображає його та принижує в присутності сина ОСОБА_7 , тому останній обмежений у батьківській турботі з його боку. Зауважив, що сплачує аліменти на користь відповідача на утримання їхнього неповнолітьного сина ОСОБА_7 у розмірі 1200 грн щомісячно. Також пояснив, що вживав багато заходів та дій, аби побачити сина, зокрема, звертався до органу опіки та піклування, рішенням якого у 2017 році були встановлені дні та години побачень з неповнолітнім сином ОСОБА_7 , однак вони не виконувалися та це виявилось безрезультатним. Востаннє бачився з сином у січні 2022 року Вказав, що для початку син має бути хоча б з ним у вихідні дні, аби він звик бути з батьком, а також у дні відряджень відповідача ОСОБА_4 , а саме з 10 години ранку щосуботи до 20 години вечора щонеділі. Також він воліє, щоб син відвідував навчальний заклад у м.Жмеринка, а не в селі, оскільки інфраструктура міста розвинута краще. Просив задоволити позов.

Представник позивача - адвокат Казеко О.І. також просила задоволити позовні вимоги з викладених у позові обґрунтувань. Пояснила, що на час подання позову відповідач створювала перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, перешкоджала позивачеві бачитись з сином. Матір має авторитет перед сином у такому його віці, тому впливає на поведінку сина. Проте, сторони мають однакові права та обов`язки як батьки у вихованні дитини. Відповідач наполягає на вирішенні спору про встановлення графіку зустрічей із сином та обмеження таких зустрічей без присутності матері.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що твердження позивача щодо перешкод у спілкуванні з їхнім сином є неправдою. Вказала, що є рішення органу опіки і піклування, згідно якого було встановлено дні та години, відповідно до яких позивач міг забирати сина ОСОБА_7 , що він і робив. Однак, одного разу син приїхав та сказав, що він більше не поїде до батька. Щоразу дитина приїжджала пригніченою, більше двох років після зустрічей з позивачем ОСОБА_1 син боявся залишатись сам у кімнаті, тому їй доводилося звертатися за психологічною допомогою до спеціаліста. Син розповідав, що батько привозив його до себе додому та залишав там самого. Позивач його залякував, розповідав різні небилиці, тому син не хоче з ним бачитись. Вона не перешкоджала у спілкуванні з дітьми, не налаштовувала їх проти позивача ОСОБА_1 , не маніпулювала, діти самі вирішили не спілкуватись з останнім, оскільки він їх ображав. Неодноразово позивач ОСОБА_1 забирав сина до себе та не повертав його до вказаної години як визначено рішенням органу опіки та піклування, тому їй доводилось звертатись до поліції та забирати сина. Позов визнала частково, не заперечує, щоб батько бачив сина ОСОБА_1 , але лише у визначені дні та години світлої пори доби, на території с.Северинівка Жмеринського району Вінницької області та в її присутності, а також, якщо на те буде бажання сина ОСОБА_7 .

Представник відповідача - адвокат Полігас В.М. зауважив, що з огляду на позицію позивача ОСОБА_1 може здатись, що образили лише його, однак, у даному випадку повинні бути захищенні права неповнолітнього ОСОБА_7 , так як передусім дитина є індивідуальністю. Неповнолітній ОСОБА_7 чітко висловив свою думку з приводу небажання спілкування з батьком. Зазначив, що стороною відповідача не заперечується спілкування батька з сином, однак цього не бажає сам ОСОБА_7 . Просив врахувати думку дитини, так як відповідач не вправі змусити останнього спілкуватись з батьком, оскільки таке може бути травмою для дитини. Просив задоволити позовні вимоги частково, оскільки відповідач не заперечує проти побачень позивача із сином ОСОБА_1 , однак лише один раз на тиждень, з 08 годин 00 хвилин до 20 годин 00 хвилин у літню пору року та з 08 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин у зимовий період.

Представник третьої особи Жмеринської районної державної адміністрації Скакун О.М. пояснив, що він підтримує висновок органу опіки та піклування щодо визначення участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7 . Згідно рішення комісії було визначено певні дні та години спілкування позивача з сином ОСОБА_7 . Вперше за зверненням ОСОБА_1 було рекомендовано час та місце його зустрічі з сином. Комісія прийняла розпорядження від 05.07.2018 року про визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином щосуботи або щонеділі з 10 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин. Місце зустрічі було визначено за взаємною згодою батька та матері, у разі недосягнення згоди за місцем проживання дитини. Також на виконання ухвали суду в даній справі було підготовлено висновок органу опіки та піклування щодо можливості участі позивача у вихованні сина ОСОБА_7 . Із січня 2021 року позивач ОСОБА_1 до органу опіки та піклування не звертався. Зауважив, що у зв`язку з реорганізацією Жмеринського району, до складу якого входить с.Северинівка, за місцем проживання дитини службою у справах дітей є Жмеринська райдержадміністрації, наразі йому невідомо чи перебуває сім`я відповідача ОСОБА_4 як така, що перебуває у важкій життєвій ситуації. Також зазначив, що з неповнолітнім ОСОБА_7 спілкувався практикуючий психолог.

Неповнолітній свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що його батьками є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 . Наразі він проживає з матір`ю ОСОБА_4 , яка працює провідником на залізниці, коли матір їде на роботу, залишається з бабусею. Вказав, що він не бажає спілкуватись із своїм батьком ОСОБА_1 , оскільки той його залякував та залишав самого вдома, коли забирав до себе, а також бив, коли він не хотів їсти, також бачив, як батько бив його матір. Також до школи, де він навчається, батько приходив неодноразово та намагався його викрасти. Пояснив, що його ніхто не примушував не спілкуватися з батьком. Категорично відмовився від спілкування з батьком, вказавши, що це його свідоме рішення.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що у 2017 році він у складі патрульної групи поліції виїжджав за викликом позивача ОСОБА_1 щодо отриманих тим тілесних ушкоджень та відбирав у нього пояснення того дня. Зауважив, що йому нічого невідомо стосовно невиконання сторонами у даній справі рішення органу опіки та піклування.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що йому позивач ОСОБА_13 регулярно скаржиться на те, що відповідач ОСОБА_4 роками не дає можливості бачитись з їхнім сином ОСОБА_7 14.01.2022 року вони з позивачем приїхали до с.Северинівка Жмеринського району Вінницької області, аби навідати сина позивача. Спочатку їм відповідач ОСОБА_4 повідомила, що сина ОСОБА_7 немає вдома, згодом останній вийшов до позивача ОСОБА_13 на вулицю у супроводі матері ОСОБА_4 та холодно поставився до зустрічі з батьком. Матір ОСОБА_4 ні на хвилину не покидала дитину та не давала їм поспілкуватись з батьком наодинці. Спілкування позивача з сином тривало приблизно 10-15 хвилин. Про що саме вони спілкувались він достеменно не чув, однак чув, що відповіді сина ОСОБА_7 були шаблонними та завченими. Подарунок так і не вдалось вручити дитині, оскільки він відмовився від отримання його та сказав, що не хоче його бачити. Відповідач ОСОБА_4 періодичними висловлюваннями заважала у спілкуванні сина ОСОБА_7 з позивачем ОСОБА_1 . Вважає, що постійна присутність відповідача при розмові батька з сином становила перешкоду у їх спілкуванні. Чи звертався позивач ОСОБА_1 до поліції з даного приводу йому невідомо.

З копії характеристики квартального комітету "Корчовка" від 26.02.2019 року №96 встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2017 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; за місцем проживання характеризується позитивно; особисто скаржиться на те, що колишня дружина ОСОБА_4 не дає змоги зустрічатись з сином ОСОБА_7 , 2011 року народження з 2017 року, до цього часу він постійно був з ним і займався вихованням (т.1 а.с.14,60) .

Відповідно до копії довідки квартального комітету "Велика Жмеринка" від 14.06.2017 року №10169, позивач ОСОБА_1 проживав по АДРЕСА_2 з 1972 року; систематично приділяв увагу сину; за час проживання від мешканців скарг не надходило, характеризується позитивно (т.1 а.с.15,61).

Згідно розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 05.07.2017 року №187 визначений порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_7 щосуботи або щонеділі з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин; місце зустрічі повинно визначатись за взаємною згодою батька та матері, у разі недосягнення згоди - за місцем проживання дитини (т.1 а.с.16,62).

З копії довідки КУ "Жмеринська ЦРЛ" від 14.12.2018 року, плану медичної реабілітації, копії виписки з історії хвороби КУ "Жмеринська ЦРЛ" від 28.09.2018 року, протоколу обстеження головного мозку центру МРТ-діаностики Нейромед від 26.01.2017 року, довідки Жмеринської ЦРЛ від 27.01.2017 року, вбачається, що позивач ОСОБА_1 проходив лікування в КУ "Жмеринська ЦРЛ" та супутні обстеження з приводу отриманої ним 17.02.2017 року закритої черепно-мозкової травми (т.1 а.с.17,18,19,20-21,22,63,64,65,66-67,68).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.23,69) позивач ОСОБА_1 15.11.2018 року зареєстрував шлюбі зі ОСОБА_4 , разом з якою вони є батьками ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.72); ОСОБА_4 також є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.24,70).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.25) вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.25,71).

Відповідно до копії постанови про відмову в задоволенні клопотання від 13.12.2017 року, копії повідомлення щодо звернення позивача ОСОБА_1 від 07.04.2017 року, копії клопотання позивача ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, копії ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2017 року, здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000013 від 22.02.2017 року за ч.1 ст.125 КК України, за фактом заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 (т.1 а.с.28,29,30-31,32).

Згідно скарги позивача ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Гуменюк В.В. про закриття кримінального провадження, її було розглянуто, та відповідно до повідомлення керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кислова Ю.А. від 06.02.2018 року, після проведення досудового розслідування, 29.12.2017 року слідчим СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Гуменюк В.В. винесено постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, яку скасовано 06.02.2018 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 прокурором Жмеринської місцевої прокуратури Британською О.В. (т.1 а.с.35-37,38,39).

Відповідно до копії повідомлення про підозру від 17.01.2017 року позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення №0000006, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (т.1 а.с.40).

Згідно копії заяви ОСОБА_1 від 01.11.2018 року, останній звертався до Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області з повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення відносно нього з боку колишньої дружини та її сестри (т.1 а.с.41-42).

Згідно відповіді заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області від 04.03.2019 року на заяву позивача ОСОБА_1 від 02.03.2017 року, не встановлено порушень вимог чинного законодавства у діях працівників поліції Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо прийому та реєстрації заяв про вчинене відносно ОСОБА_1 кримінальне правопорушення (т.1 а.с.44-45).

З копії заяви від ОСОБА_1 від 16.01.2017 року вбачається, що останній звертався до Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо його побиття ОСОБА_7 та її сестрою ОСОБА_17 під час побачення з сином 02.01.2017 року (т.1 а.с.46).

Відповідно до копії довідки дошкільного навчального закладу №5 "Джерельце" від 20.01.2017 року №6, ОСОБА_7 відвідував ДНЗ №5 "Джерельце" управління освіти Жмеринської міської ради з 11.11.2013 року до 31.05.2014 року в групі "Сонечко", з 01.06.2014 року до 02.12.2016 року в групі "Дзвіночки". Дитина завжди була охайна, вдягнена відповідно сезону, речі гарні, зручні, сучасні. До дошкільної установи дитину приводили та забирали батько й мати. У період відвідування дитиною ясельної групи " Сонечко " переважно приводила і забирала його матір; у період відвідування групи " Дзвіночки " приводив і забирав переважно батько. ОСОБА_7 комунікабельний з дітьми та дорослими, розвиток відповідає віку. Емоційно стабільний, позитивно спрямований на оточуючих (т.1 а.с.47).

Згідно педагогічної характеристики від 16.07.2021 року №50, неповнолітній ОСОБА_7 навчається у 4 класі Сербинівської НВК І-ІІІ ступенів, учень розумово розвинений, має достатній рівень знань, організований, старанний. Має нахил до вивчення математики, природознавства. Любить уроки української мови та літератури, фізичної культури. Вміє організовувати навколо себе колектив, має організаторські здібності, дружні взаємовідносини з однокласниками. Є гарним помічником своїх рідних. Мати завди цікавиться навчанням та вихованням сина (т.2 а.с.101).

Згідно повідомлення КНП "Жмеринська центральна районна лікарня" від 13.07.2021 року №1253/01, позивач ОСОБА_1 на диспансерному обліку у лікаря психіатра даного медичного закладу не перебуває (т.2 а.с.102).

Згідно відгуку-характеристики щодо відповідача ОСОБА_4 , остання працює провідником пасажирського вагона виробничого підрозділу Вагонна дільниця ст.Жмеринка філії "Пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниця", за місцем роботи зарекомендувала себе висококваліфікованим та ініціативним, технічно грамотним спеціалістом, у спілкуванні з пасажирами тактовна, врівноважена (т.2 а.с.103).

Відповідно до довідки-характеристики виконкому Северинівської сільської ради від 07.07.2021 року №141, та довідок №144, №143 відповідач ОСОБА_4 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_3 , за місцем проживання характеризується позитивно, дружня у відносинах з жителями села, в побуті та вдома поведінка зразкова. На її утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який також характеризується позитивно, з повагою відноситься до старших за віком громадян. Батько не приймає участі у вихованні дитини (т.2 а.с.104,105,107).

Згідно довідки КЗ "Сербинівський НВК "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад" від 09.07.2021 року №43, неповнолітній ОСОБА_7 навчався у 4 класі, мати ОСОБА_4 постійно цікавиться навчанням та поведінкою сина, відвідує батьківські збори, виховні заходи, свята. Батько ОСОБА_1 за час навчання сина у школі жодного разу не був на батьківських зборах, не відвідував виховних заходів (т.2 а.с.108).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування - Жмеринської районної державної адміністрації від 05.02.2020 року, визначено доцільним визначити позивачу ОСОБА_1 такий порядок у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : у дні та часи за бажанням дитини за попередньою домовленістю з матір`ю, на території проживання дитини (т.1 а.с.195-197).

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст.12,76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

У відповідності до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ст.11,15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.1-2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.1 ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.3, ч.1,3 ст.9 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналіз наведених норм права, включно з практикою Європейського суду з прав людини, надає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини, а також можливість реалізаціє батьками власних прав є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу підлягають визначенню та врахованню інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків дитини.

Суд не приймає до уваги копію свідоцтва про реєстрацію структурного утворення політичної партії від 03.09.2001 року №1, копію заяви від 15.04.2011 року, а також копії медичної документації (т.2 а.с.50,51,52-100), оскільки вони є неналежними доказами, так як наявні у них відомості не охоплюють період виникнення спірних правовідносин сторін у даній справі.

З цих же підстав суд визнає неналежними доказами представлені позивачем аудіозаписи на трьох CD-R дисках (т.1 а.с.75,76), оскільки вказані самим позивачем зафіксовані на них події відповідно 31.12.2016 року та 02.01.2017 року вочевидь передують в часі розпорядженню Жмеринської районної державної адміністрації від 05.07.2017 року №187, саме за наслідком невиконання якого визначається можливість судового захисту оспорюваного права у відповідності до наведених вище норм Сімейного кодексу України.

Суд враховує, що безпосередньо малолітнім ОСОБА_7 в ході судового розгляду ствердно повідомлено про особисте небажання мати наразі побачення із своїм батьком - позивачем ОСОБА_1 . При цьому вік малолітнього ОСОБА_7 , що перевищує повних одинадцять років, а також ступінь його загального розвитку визначають достатньо грунтовні підстави передусім враховувати саме його інтереси, які вітчизнаним та міжнародним законодавством визначаються пріоритетними.

У зв`язку з цим суд визнає безпідставними доводи сторони позивача стосовно потреби реалізації його права на участь у вихованні неповнолітнього сина в примусовому виконанні відповідного судового рішення, що вочевидь не може суперечити особистим правам та інтересам дитини, проголошених нею суду досить категорично. Натомість попередньо здійсненню власних потреб мати регулярні побачення із сином позивачем безпідставно не вжито ніяких заходів для встановлення довірчого контакту із своїм сином та завоювання його прихильності до себе, якщо не за місцем проживання останнього, то за відсутності жодних перешкод за місцем його навчання, надто всупереч відповідним рекомендаціям органу опіки та піклування.

Суд також визнає недоведеним позивачем належними та допустимими доказами стверджуваних ним обставин створення йому безпосередньо відповідачем перешкод у спілкуванні із сином, обставини чого стороною відповідача не визнані. Суд не приймає до уваги представлені позивачем копії його заяв до органів Національної поліції та проуратури щодо неправомірної поведінки відповідача, оскільки суду не представлено жодного рішення, ухваленого повноважним органом, стосовно протиправного невиконання ОСОБА_4 рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, з огляду на встановлення законом з цих підстав адміністративної відповідальності на час пред`явлення до суду даного позову.

Тобто з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства в межах розгляду цієї цивільної справи суд не має повноважень надання правової оцінки діям відповідача щодо невиконання вказаного рішення органу опіки та піклування, здійснення чого передбачено лише в порядку розгляду адміністративної справи за правилами КУпАП України. Проте з урахуванням наведених вище положень ст.159 СК України виникнення права на звернення до суду за захистом оспорюваного права позивача, за умови саме якщо інший з батьків, тобто відповідач, ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, правомірність звернення ОСОБА_1 до суду та виникнення підстав оспорюваної цивільної відповідальності ОСОБА_4 всупереч обов`зку доказування позивачем відповідних підстав наразі не є аргументовано доведеними.

Таким чином, аналізуючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, враховуючи особисту позицію дитини щодо оспорюваних питань, особливості її сімейного розвитку та виховання, встановлені обставини по справі, суд, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю стосовно переважного права дитини, а також недоведеністю обставин, з підстав яких вони заявлені позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.7, 150, 153, 155, 157-159 СК України, ст.8, 11, 12, 15 Закону України "Про охорону дитинства", ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-78, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 щодо усунення перешкод у спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення способу участі батька у спілкуванні з даною дитиною шляхом знаходження останнього кожні вихідні, на час перебування відповідача у службовому відрядженні, за місцем проживання позивача, а також щорічного влітку спільного відпочинку дитини з батьком упродовж трьох тижнів, період якого визначати за спільною домовленістю обох батьків, - відмовити.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана апеляційна скарга.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Повне судове рішення складено 07.06.2022 року.

Суддя Вернік В.М,