ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року

м. Харків

справа № 638/4882/18

провадження № 22-ц/818/728/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.04.2021, постановлену в складі судді Хайкін В.М.

УСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після уточнення якого ( т.1 а.с. 41 43), просив визнати за ним право власності на 812/1400 частин житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовав тим, що 10.10.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір оренди, на підставі якого ОСОБА_1 прийняв у користування 588/1400 часток будинку АДРЕСА_1 на строк з 10.10.2007 року по 10.09.2010 року. Фактично з 10.10.2007 року по теперішній час позивач користується будинком АДРЕСА_1 , при цьому будь-які правові підстави для користування 812/1400 частинами будинку у позивача відсутні. Оскільки у позивача був та є безперешкодний доступ до всього спірного будинку, більше в будинку жодна особа не проживала та не користувалась ним, відомості про власника 812/1400 частин будинку у позивача були відсутні, він став з 10.10.2007 року користуватись всім будинком повністю, добросовісно та відкрито для будь-яких інших осіб, ніколи не приховував факту володіння всім будинком від інших осіб. 17.11.2016 року ОСОБА_2 подарував належні йому 588/1400 частин будинку АДРЕСА_1 позивачу, однак перехід права власності від ОСОБА_2 до позивача не вплинуло на користування позивачем усім будинком та володіння будинком залишилось безперервним з 10.10.2007 року до теперішнього часу. Позивач користується спірним майном з 10.10.2007 року по теперішній час, тобто понад 10 років. За наведених обставин, просить суд позов задовольнити, визнати за ОСОБА_1 право власності на 812/1400 частин житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26. 04.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим що, судом достеменно встановлено, що ОСОБА_3 , власник 812/1400 частин домоволодіння, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та нотаріусом 31.05.1989 року було видано його дружині - ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке в цілому складалося лише з грошової компенсації, належної померлому. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , та спадкова справа після її смерті не заводилась. Отже, суд прийшов до висновку, що станом на час укладення первісного договору оренди 10.10.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо користування частиною житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , нерухомим майном якими володів ОСОБА_3 , ніхто не користувався, а тому доводи позивача, що після укладення договору оренди він фактично почав користуватися усім домоволодінням є слушними, узгодженими із фактичними обставинами, встановленими судом, а тому суд приймає їх до уваги. Позивач у встановленому законом порядку належними і допустимими доказами довів, що він є добросовісним набувачем спірного майна - житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , відкрито та безперервно ним володів понад 10 років, що є достатньою підставою для набуття ОСОБА_1 права власності на нього за правилами статті 344 Цивільного кодексу України, а тому суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість його вимог.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції представник Харківської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим що, рішення суду є незаконним, безпідставним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги наданий Харківською міською радою доказ, а саме лист головного управління МВС України в Харківській області Харківського міського управління Дзержинського РВ від 04.02.2009, відповідно до якого за фактом звернення гр. ОСОБА_5 щодо незаконного проживання циган АДРЕСА_1 , проведено перевірку. В ході проведеної перевірки було встановлено, що по АДРЕСА_1 , проживають громадяни України циганської національності: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Як пояснили вище зазначені громадяни, у зазначений будинок вони заселились влітку 2008 року тому що він був безхазяйним та в занедбаному стані. Відповідно до цього листа огляд будинку здійснювався органом поліції, на підставі чого і надано інформацію щодо незаконного проживання осіб ромської національності. Таким чином висновок суду що жоден огляд ні органом поліції ні Харківською міською радою не проводився є необґрунтованим. Представником Харківської міської ради у судових засіданнях суду першої інстанції було надано пояснення щодо підстав своєчасного неподання Харківською міською радою заяви про визнання спадщини відумерлою, а саме у зв`язку з з`ясуванням кола спадкоємців після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що зайняло значний проміжок часу. Також, представник Харківської міської ради підтвердила намір подання заяви про визнання права власності на 812/1400 домоволодіння по АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Таким чином відповідно до матеріалів справи та норм чинного законодавства, 812/1400 домоволодіння по АДРЕСА_1 потрібно визнати відмерлою спадщиною та відповідно до норм цивільного законодавства передати у власність територіальної громади. Судом першої інстанції не надано в повній мірі правової оцінки, обставинам справи, а добросовісність набуття права власності за набувальною давністю ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно не доведено. У зв`язку з чим рішення у справі № 638/4882/18 є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 10.10.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір оренди, на підставі якого ОСОБА_1 (орендар) прийняв у користування 588/1400 часток будинку АДРЕСА_1 на строк з 10.10.2007 року по 10.09.2010 року (а. с. 8-9).

Актом прийому-передачі до договору оренди б/н від 10.10.2007 року підтверджено передання орендодавцем та прийняття орендатором ключів від об`єкту оренди частини будинку АДРЕСА_1 , а також сплату орендної плати у розмірі 10000 грн. (а. с. 10).

Пунктом 2.3 укладеного договору оренди була передбачена умова про пролонгацію дії договору; зазначені умови сторонами виконувались та договір вважався переукладеним на той же самий строк 10.09.2010 року, 10.08.2013 року, 10.06.2016 року, про що свідчать акти прийому-передачі до договору оренди б/н від 10.10.2007 року (а. с. 11-13).

Згідно договору дарування від 17.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л. Є., зареєстровано в реєстрі за №3874, ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність дарунок право власності на 588/1400 частин житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . На земельній ділянці 827 кв.м. розташовані житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», дерев`яний, житловою площею 84,0 кв. м, загальною площею 102,2 кв. м, житловий будинок з прибудовами літ. «Б-1», дерев`яний, житловою площею 45,5 кв. м, загальною площею 62,6 кв. м, надвірні будівлі: сарай літ. «Г», льохи літ. «Е», «Ж», душ літ. «И», вбиральня літ. «З», сараї літ. «Л», «М», гараж-літ. «П», огорожа №4,5,6,9,10 (а. с. 14-15).

Згідно листа Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 24.04.2009 року №1745, право власності на житлові будинки літ. А-1, загальною площею 102, 2 кв. м., житловою площею 84, 0 кв. м., літ. Б-1, загальною площею 62, 6 кв. м., житловою площею 45, 5 кв. м. з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , зареєстровано за: 1) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 812/1400 частин на підставі свідоцтва нотаріальної контори від 14.11.1936 року, рішення народного суду Дзержинського району м. Харкова від 16.01.1974 року, справа №2-160, рішення народного суду Дзержинського району м. Харкова від 08.01.1988 року; 2) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 588/1400 на підставі договору дарування, посвідченого 28.09.2007 року ПН ХМНО Костенко С. А., р.№7489 (а. с. 59).

Вказаний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №73227237 від 17.11.2016 року (а. с. 16-17).

Згідно з інформаційною довідкою №120686012 від 16.04.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право приватної спільної часткової власності на 812/1400 домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва нотаріальної контори від 14.11.1936 року, рішення суду Дзержинського району м. Харкова, справа № 2-160 від 16.01.1974 р., рішення народного суду Дзержинського району м. Харкова від 08.01.1988 р., а право приватної спільної часткової власності на 588/1400 житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами літ. «А-1» та літ «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 (а. с. 5-7).

Як вбачається із копії актового запису про смерть №12849 від 25.11.1988 року, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у місті Харкові у віці 74 роки (а. с. 65).

Згідно листа Шостої харківської державної нотаріальної контори від 26.06.2019 року №2460/02-14, спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у Шостій харківській міській державній нотаріальній конторі не заводилася, підстава перевірки алфавітні книги обліку спадкових справ за 1994 2019 роки (а. с. 97).

Відповідно до листа Харківського обласного державного нотаріального архіву від 10.09.2019 року №5640/03-14, до Шостої харківської державної нотаріальної контори 08.12.1988 року звернулася « ОСОБА_13 » (мовою оригіналу), її заяву було прийнято, зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ 08.12.1988 року за порядковим №1377 та заведено спадкову справу №798/1988. 31.05.1989 року до Шостої харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася « ОСОБА_13 » (мовою оригіналу), її заяву було прийнято, зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ 31.05.1989 року за порядковим №535 за спадковою справою №798/1988. 31.05.1989 року за реєстровим №5-2781 державним нотаріусом Шостої харківської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке в цілому складалося з грошової компенсації в розмірі 5001 грн. 34 коп., належної померлому на підставі довідки №УБ-04/5890 від 13.12.1988 року, виданої управлінням капітального будівництва Харківського міськвиконкому. Свідоцтво видано дружині померлого « ОСОБА_13 , проживающая в АДРЕСА_1 » (а. с. 105).

Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 24.12.2019 року за вих. №13312/18.1-04-01 надано відповідь, згідно якої перевіркою по архіву відділу актових записів про шлюб, розірвання шлюбу та смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не виявлено (а. с. 133).

Білопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області надано до суду копію документа про державну реєстрацію смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджує актовий запис про смерть №175 (а. с. 131).

Білопільською районною державною нотаріальною конторою 19.02.2020 року за вих. №60/01-16 надано до суду інформаційні довідки зі Спадкового реєстру, з яких зокрема вбачається, що за параметрами запиту « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_13 » у Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація відсутня. Водночас, у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) наявний заповіт, заповідач ОСОБА_4 , дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце зберігання - Шоста харківська міська державна нотаріальна контора (а. с. 150-151)

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа управління МВС України в Харківській області Харківського міського управління Дзержинського РВ від 04.02.2009, відповідно до якого за фактом звернення гр. ОСОБА_5 щодо незаконного проживання циган АДРЕСА_1 , проведено перевірку. В ході проведеної перевірки було встановлено, по АДРЕСА_1 , проживають громадяни України циганської національності: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Як пояснили вище зазначені громадяни, у зазначений будинок вони заселились влітку 2008 року тому що він був безхазяйним та в занедбаному стані.(т.1 а.с. 86).

Отже доводи позивача, про користування ним з 2007 року всім будинком спростовуються даними зазначеного листа.

Крім цього, позивач не надав доказів того, що на момент заволодіння 812/1400 частинами домоволодіння по АДРЕСА_1 він не знав (і не повинен був знати) про неправомірність заволодіння майном.

В супереч вимог ст.12, 81 ЦПК України позивач не надав суду доказів того, що він як володілець спірного нерухомого майна був впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, вважати, що позивач безперервно, добросовіснота безтитульно володів зазначеним будинком неможливо. Позивач при заволодінні будинком знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності, що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем в судовому порядку права власності на спірний будинок за набувальною давністю.

За таких обставин апеляційна скарга Харківської міської ради підлягає задоволенню, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384, 391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради 7651 (сім тисяч шістсот п`ятдесят одну) гривню 29 (двадцять дев`ять) копійок судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук