Справа № 2/714/140/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2022 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Костишин Н.Я.

секретар судових засідань Ротар М.В.

за участю: представника позивача Федоренко І.Л., представника відповідача Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області Федюкової Т.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Тарасівці» до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, відділу державної реєстрації речових прав Новоселицької міської об`єднаної територіальної громади, Чернівецької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Тарасівці» (далі - СТОВ «Тарасівці») звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, відділу державної реєстрації речових прав Новоселицької міської об`єднаної територіальної громади, Чернівецької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про скасування як незаконного наказу Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області №24-196/14-15-сг від 31 березня 2015 року «Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою».

Посилалося на те, що СТОВ «Тарасівці» є правонаступником КСП «Тарасівці», якому передано у колективну власність 2 785 га та в постійне користування 379,2 га на підставі державного акту на право колективної власності на землю серії ЧВ №000087, виданого колгоспу «Тарасівці» с.Тарасівці Новоселицького району відповідно до рішення Тарасовецької сільської ради від 03 липня 1995 року, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №27.

Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області із земель СТОВ «Тарасівці» надало ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,7671 га для ведення особистого підсобного господарства. Спірна земельна ділянка надана із земель, які перебувають у колективній власності СТОВ «Тарасівці».

Просило визнати таким, що підлягає скасуванню, як незаконний, наказ №24-196/14-15-сг від 31 березня 2015 року «Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою» Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області.

В судовому засіданні представник позивача Федоренко І.Л. заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області Федюкова Т.Д. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала щодо їх задоволення. Зазначила, що СТОВ «Тарасівці» не є правонаступником колгоспу «Тарасівці», відповідно не доведено факту перебування спірної земельної ділянки у колективній власності товариства. Наказ ГУ Держземагенства у Чернівецькій області від 31 березня 2015 року, яким надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення (рілля) на території Чернівецької області, Новоселицького району, Тарасовецької сільської ради (за межами населеного пункту), громадянину ОСОБА_1 , прийнятий із дотриманням вимог земельного законодавства.

Представник Новоселицької міської ради Чернівецького району М.Нікорич в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради, позовні вимоги не визнають, зазначають що міська рада не є належним відповідачем у справі оскільки спірна земельна ділянка не належить до комунальної власності Новоселицької міської територіальної громади, також доводять до відома, що правонаступника після ліквідації Реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області немає.

Представник Чернівецької районної державної адміністрації Сірик В.В. в судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника районної державної адміністрації.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи та не повідомив про причини неявки.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 грудня 1995 року колгосп «Тарасівці» отримав державний акт на право колективної власності на землю, площею 2 785 га, яка знаходиться в селі Тарасівці, Новоселицького району Чернівецької області серії ЧВ № 000087.

Постановою Верховного суду від 30 липня 2020 року у справі №720/1043/17 за позовом СТОВ «Тарасівці» до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області. Тарасовецької сільської ради Новоселицького району про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку встановлено, що згідно з розпорядженням Новоселицької РДА від 12 вересня 2005 року №426-р, розглянувши проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) земель колективної власності колишнього колгоспу «Тарасівці» в адміністративних межах Тарасовецької сільської ради, затверджено протокол розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток паїв на території Тарасовецької сільської ради та надано у власність громадянами земельні ділянки, які належить їм відповідно сертифікатів на право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Розпорядження Новоселицької РДА від 12 вересня 2005 року №426-р прийняте на підставі рішення загальних зборів власників земельних часток (паїв) №1 від 06 лютого 2005 року та відповідно до цього розпорядження з земель пайового фонду до земель загального користування сільради 51,65 га ріллі, до земель запасу сільради переведено 741,54 га землі трансформовано 12,91 га землі в ріллю за рахунок багаторічних насаджень.

Новоселицька РДА розпорядженням за січень 2006 року за №47-р внесла зміни до розпорядження від 12 вересня 2005 року за №426-р, встановивши розмір земельної частки паю в 1,12 умовних кадастрових гектарах.

Рішенням ХХХII сесії VI скликання Тарасовецької сільської ради від 30 січня 2015 року №21-XXXII/15 погоджено надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на місці колишньої заправки біля тракторної бригади орієнтовною площе 2,0 га громадянину ОСОБА_1 .

Згідно наказу ГУ Держземагенства у Чернівецькій області від 31 березня 2015 року №24-196/14-15-сг на підставі рішення Тарасовецької сільської ради від 30 січня 2015 року № 21-XXXII/15 надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення, з урахуванням державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із земель державної власності сільськогосподарського призначення (рілля), розташованої на території Чернівецької області, Новоселицького району, Тарасовецької сільської ради (за межами населеного пункту) з подальшою передачею її зазначеному громадянину у власність.

Розмір земельної ділянки 0,7671 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до довідки №2382/1 від 19 червня 2015 року, виданої начальником відділу Дежземагенства у Новоселицькому районі, земельна ділянка загальною площею 0,7671 га перебуває у державній власності у відповідності до статті 83 ЗК України.

Наказом ГУ Держземагенства у Чернівецькій області від 11 серпня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Чернівецької області, Новоселицького району, Тарасовецької сільської ради (за межами населеного пункту), громадянину ОСОБА_1

ОСОБА_1 право власності зареєстрував 28 серпня 2015 року, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 26 листопада 2015 року.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» №24064251 від 01 вересня 2015 року вирішено провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:009:0165 за ОСОБА_1 .

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 15 жовтня 2015 року у справі №926/1455/15 визнано незаконним та скасовано рішення ХХХII сесії VI скликання Тарасовецької сільської ради від 30 січня 2015 року №21-XXXII/15, яким погоджено надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на місці колишньої заправки біля тракторної бригади орієнтовною площею 2,0 га ОСОБА_1 .

Вказаним рішенням суду встановлено, що СТОВ «Тарасівці» є правонаступником колгоспу «Тарасівці», державний акт та рішення Тарасовецької сільської ради від 03 липня 1995 року, яке було підставою для його видачі, в судовому порядку на момент вирішення спору недійсними не визнавались.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 3 ЗК України в редакції, чинній на час видачі колгоспу «Тарасівці» державного акта на право колективної власності на землю, власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності визнавались рівноправними. Власник землі міг вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нею.

Суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числістворені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (стаття 5 ЗК України 1990 року).

Документами, що посвідчували право власності або право постійного користування землею згідно зі статтею 23 ЗК УРСР, були державні акти, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів за формою, затвердженою постановою Верховної Ради Української PCP від 13 березня 1992 року №2201-XII.

Згідно з частиною 1 статті 84 ЗК України (в редакції, чинній з 01 січня 2002 року) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Приписами частини 1 статті 82 ЗК України (в редакції, чинній з 01 січня 2002 року) передбачено, що юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі- продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 28 ЗК України (в редакції, чинній з 01 січня 2002 року) сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, крім державних і комунальних, землі сільськогосподарського призначення можуть належати на праві власності. Право власності на землю цих підприємств може набуватися шляхом внесення до статутного капіталу земельних ділянок їх засновників та придбання земельних ділянок за договорами купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Таким чином, земельне законодавство, яким чітко визначено підстави набуття сільськогосподарськими підприємствами права власності на землі сільськогосподарського призначення, не допускає можливості безоплатного відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність юридичних осіб.

Враховуючи наведене, суд вважає, що доводи позивача про те, що право колективної власності на спірну земельну ділянку не припинялося у встановленому порядку і таке право трансформувалося у право власності позивача як правонаступника ліквідованого колишнього землевласника колгоспу «Тарасівці», суперечить вимогам статей 82, 84 ЗК України.

Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм матеріального права до подібних правовідносин викладено в постанові Верховного Суду 17 червня 2020 року у справі №911/1292/18.

З аналізу статті 5 ЗК України, а також положень Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03 грудня 1999 року №1529/99, якими передбачено, зокрема, на основі колективних сільськогосподарських підприємств створення приватних (приватно-орендних) підприємств, сільських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, заснованих на приватній власності, вбачається, що відносини права колективної власності на земельні ділянки припиняються і не допускають правонаступництва.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, що відбулося розпаювання земель колишнього КСП «Тарасівці», суд вважає безпідставними доводи позивача про реорганізацію КСП «Тарасівці» шляхом перетворення у СТОВ «Тарасівці», оскільки 16 березня 2000 року проведено реєстрацію нового підприємства - СТОВ «Тарасівці» (подібний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №907/29/19 (провадження №12-17гс20).

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власна землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевогогя самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до абзацу 1 частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу вказаних норм вбачається, що Держгеокадастр за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії, а саме: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у його наданні, з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.

Згідно з Інструкцією «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держземагентства України від 18 травня 2010 року №376, межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки. Бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами зазначається заявником на фрагментах планово- картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.

Тобто графічні матеріали, які додаються до клопотання, повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

Згідно з пунктами 45, 47, 162 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 (далі - Порядок), із метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об`єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку державними кадастровими реєстраторами виготовляється викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7.

Відповідно до пункту 183 Порядку викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) формується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру в одному примірнику, який надається заявникові після підписання Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування та засвідчення його підпису власною печаткою, а у разі, коли викопіювання надається в електронній формі, - посвідчення його власним кваліфікованим електронним підписом.

Порядок погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118 та 186-1 ЗК України.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідні виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання пози висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з пунктом 67 Порядку ведення Державного земельного кадасту, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Частинами п`ятою, шостою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Порядок проведення державної реєстрації земельної ділянки також визначено пунктами 107-114 Порядку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 109 цього Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Для здійснення державної реєстрації земельної ділянки кадастровому реєстратору подаються згідно з пунктом 110 Порядку (у відповідній редакції): 1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обув`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій»; 3) електронний документ.

Відповідно до пункту 111 Порядку державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або приймає рішення про відмову в державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-83 Порядку.

Згідно з вимогами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

За положеннями статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить: а) внесення в установленому порядку пропозицій щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин; б) участь у розробленні та виконанні державних, галузевих, регіональних та місцевих програм з питань регулювання земельних відносин, раціонального використання земель, їх відтворення та охорони, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, у проведенні моніторингу земель, територіальному плануванні; в) організація проведення робіт, пов`язаних із реалізацією земельної реформи; г) проведення відповідно до законодавства моніторингу земель та охорони земель; ґ) ведення та адміністрування Державного земельного кадастру; д) участь у державному регулюванні планування територій; е) проведення державної експертизи землевпорядної документації; є) здійснення заходів щодо вдосконалення порядку ведення обліку і підготовки звітності з регулювання земельних відносин, використання та охорони земель, формування екомережі; є-1) розпорядження землями державної власності в межах, визначений Кодексом; ж) вирішення інших питань, визначених законами України покладених на нього актами Президента України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань картографії та кадастру, яке затверджене постановою КМУ від 14 січня 2015 року №15 визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача, тощо).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зідно зі статттями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/14 (провадження №12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Звертаючись до суду з позовом, позивач виходив з того, що однією з підстав винесення оспорюваного наказу було рішення Тарасовецької сільської ради №21-ХХХІІ/15 від 30 січня 2015 року, яке відповідно до рішення господарського суду Чернівецької області від 15 жовтня 2015 року по справі №926/1455/15 було визнано незаконним та скасовано з тих підстав, що даним рішенням сільська рада погодила надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо виділення для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки ОСОБА_1 , яка перебуває у колективній власності позивача без його згоди та без припинення права власності на неї в порядку, визначеному законом.

Суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки позивач не надав суду жодних доказів, також не підтверджено це рішенням Господарського суду Чернівецької області від 15 жовтня 2015 року у справі №926/1455/15, що земельна ділянка, щодо якої приймалося рішення Тарасовецькою сільською радою, була погоджена для передання у власність ОСОБА_1 наказом ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Матеріали справи містять лише інформацію про те, що площа земельної ділянки, яка була погоджена рішенням Тарасовецької сільської ради №ХХХІІ/15 від 30 січня 2015 року, складає 2,0 га. У той же час, відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру ОСОБА_1 погоджено для передання у власність земельну ділянку розміром 0,7671 га. Позивач, в свою чергу, належними та допустимими доказами обставини щодо тотожності земельних ділянок не підтвердив.

Також суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 погоджено для передання у власність земельну ділянку із земель державної власності, а не із комунальної, оскільки розпорядником земель державної власності на момент видачі спірного наказу ГУ Держземагенства було ГУ Держгеокадастр, а тому рішення Тарасовецької сільської ради №ХХХІІ/15 від 30 січня 2015 року немає визначального значення для погодження надання дозволу на виготовлення проектної документації.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог СТОВ «Тарасівці» необхідно відмовити.

На підставі ст.14 Конституції України, ст.15 Цивільного кодексу України, ст.ст.15-1, 28, 78, 79-1, 82, 84, 118, 122, 152 Земельного кодексу України та керуючись ст.ст.12, 76-83, 89, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Тарасівці» до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, відділу державної реєстрації речових прав Новоселицької міської об`єднаної територіальної громади, Чернівецької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про скасування наказу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 09 червня 2022 року.

Суддя