ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2503/21 Номер провадження 22-ц/814/949/22Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Ракович Д. Г.

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради як органу опіки та піклування

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 січня 2022 року у складі судді Шаповал Т. В.

у цивільній справі за позовом Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування в інтересах дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,-

в с т а н о в и в:

В травні 2021 року представник Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов мотивовано тим, що малолітні діти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на обліку в службі у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради у зв`язку з проживанням у складних життєвих обставинах. Родина відповідача ОСОБА_3 неодноразово потрапляла в поле зору служби у справах дітей.

Так, у жовтні 2018 року надійшло повідомлення служби у справах дітей Подільської районної в м. Полтаві ради про те, що 08.10.2018 ОСОБА_3 разом з дітьми була госпіталізована до відділення раннього дитинства ДМКЛ м. Полтави, а ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідач залишила дітей у лікувальному закладі, станом на 16.10.2018 мати не повернулася по дітей, про що були складені акти закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 13.11.2018 діти були влаштовані до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини на повне державне забезпечення.

У зв`язку із зверненням ОСОБА_3 із заявою про повернення дітей, а також враховуючи позитивні зміни в родині ОСОБА_3 було прийняте рішення про повернення дітей.

Проте, після повернення дітей у родину позитивні зміни мали нестійкий, короткотривалий характер, що призвело до негативної динаміки в родині ОСОБА_3 .

Неодноразово надходили скарги про вживання алкогольних напоїв та неналежне виконання батьківських обов`язків відповідачем. Мати неодноразово була попереджена про необхідність належним чином виконувати батьківські обов`язки, змінити свій спосіб життя, не вживати алкогольні напої, їй було роз`яснено, що невиконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей є підставою для позбавлення батьківських прав.

У квітні 2020 року родина ОСОБА_3 знову попала в поле зору служби у справах дітей, відповідачка знову залишала дітей на інших осіб, не з`являлася на роботі, після повернення свою відсутність пояснили не могла, була з ознаками алкогольного сп`яніння.

Після чергового звернення співмешканця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до служби у справах дітей, рішенням від 08.05.2021 року № 133 «Про негайне відібрання дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх влаштування» малолітні діти відповідача були тимчасово влаштовані до Комунального підприємства «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради».

Посилаючись на викладене, просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнути з ОСОБА_3 аліменти для утримання малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу, в якому будуть перебувати діти, а саме: відокремленого структурного підрозділу Полтавського відділення комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 січня 2022 року, описку в якому виправлено ухвалою цього суду від 02 лютого 2022 року, у задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання, а саме - позбавлення батьківських прав.

Покладено на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_3 .

Судовий збір віднесено за рахунок держави.

Рішення суду мотивовано тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Крім того, суд зазначив, що відповідач до звернення до суду з позовом мала ознаки ухилення від виконання обов`язків по вихованню дітей, зловживала алкоголем, проте після пред`явлення позову змінила свою поведінку, що свідчить про наявність у неї стійкого бажання уникнути позбавлення дітей та піклуватися про них.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_3 починаючи з 2016 року неодноразово залишала своїх малолітніх дітей: у 2016 році на свого співмешканця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у відділенні раннього дитинства ДМКЛ м. Полтави, 07.04.2020 на бабусю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7, 29.04.2020 на свого співмешканця ОСОБА_4 , 03.05.2020 знову на бабусю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 знову на свого співмешканця ОСОБА_4 .

Саме у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю малолітніх дітей їх було вилучено з родини та влаштовано до КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради».

Вказує, що судом не було взято до уваги те, що відповідач ОСОБА_3 регулярно вживає спиртні напої, веде аморальний спосіб життя, не доглядає за дітьми, залишає своїх дітей та зникає на декілька днів, тобто неналежно виконує свої батьківські обов`язки. За адресою місця проживання ОСОБА_3 разом з співмешканцем ОСОБА_4 за період з 2018 року було здійснено близько 10 випадків реагування патрульної поліції щодо випадків домашнього насильства, тілесних ушкоджень і ОСОБА_3 при цьому перебувала в нетверезому стані. Крім того, ОСОБА_3 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, а саме - 06.05.2016 (ст. 184 ч. 1), 12.10.2019 (ст. 178 ч. 2), 28.05.2020 (ст. 184 ч. 1), 21.05.2021 (ст. 175-1 ч. 1, ст. 178-1), та вчиняла кримінальні правопорушення, що підтверджується ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.06.2013, справа № 552/4567/13-к, вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 13.03.2018, справа № 553/48/2018 та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 04.03.2020, справа № 553/1566/19.

Зазначає, що посилання суду на те, що ОСОБА_3 пройшла курс лікування від алкогольної та наркотичної залежності, як на підставу зміни поведінки відповідача не відповідають дійсності, оскільки після цього відповідачка неодноразово перебувала в стані алкогольного сп`яніння та відносно неї складалися адміністративні протоколи.

Вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позивачем наведено достатньо доказів і пояснень фахівців, які свідчать про систематичне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування такими обов`язками, зловживання спиртними напоями.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є матір`ю малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , повторно виданими Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 23 липня 2019 року (а.с. 6-7, т. 1).

Особа, зареєстрована батьком дітей, - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно 21 листопада 2018 року Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 15, т. 1).

Малолітні діти відповідача перебувають на обліку в службі у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради у зв`язку із проживанням у складних життєвих обставинах.

Згідно актів закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 17.10.2018, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 самовільно покинула лікувальний заклад та залишила своїх малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відділенні раннього дитинства ДМКЛ м. Полтави (а.с. 9-10, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради № 287 від 13.11.2018 вирішено направити малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як залишених без батьківського піклування, до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини на повне державне забезпечення (а.с. 11, т. 1).

Згідно листа Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини № 978 від 02.10.2019 вказані малолітні діти виховуються в закладі з 30.11.2018 і по час станом на видачу даного листа, за весь період перебування мати ОСОБА_3 дітей відвідала 26.07.2019, телефонувала 19.08.2019 і 21.09.2019.

18 лютого 2020 року ОСОБА_3 звернулася до голови Київської районної в м. Полтаві ради із заявою про повернення їй її малолітніх дітей, вказавши, що вона пройшла курс лікування від алкогольної залежності та офіційно працює у ПрАТ «Домінік» укладальником-пакувальником. Її цивільний чоловік ОСОБА_4 не заперечує проти проживання її малолітніх дітей в будинку, який належить йому на праві власності (а.с. 17, т. 1).

Рішеннями виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 25 лютого 2020 року № 53 та № 54 на підставі висновків органу опіки та піклування вирішено передати малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на виховання та матеріальне утримання матері ОСОБА_3 (а.с. 20-23, т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 08 травня 2021 року № 133 за клопотанням служби у справах дітей, на підставі повідомлення відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області у зв`язку з існуванням реальної загрози життю та здоров`ю дітей відібрано у ОСОБА_3 малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та тимчасово влаштовано до КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» (а.с. 36, т. 1).

У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 08 травня 2021 року зазначено, що мати ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, що згідно із статтею 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав (а.с. 38-39, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, суд першої інстанції мотивував своє рішенням правом малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на спілкування з матір`ю, й виходив з того, що незважаючи на висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення її батьківських прав, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що відповідачка дійсно прагне виховувати дітей, піклуватися про них, для чого створює відповідні умови, пройшла лікування від алкогольної залежності, а тому позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно синів буде суперечити правам та інтересам дітей.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_3 неодноразово залишала малолітніх дітей без догляду, внаслідок чого діти, як позбавлені батьківського піклування, з 30.11.2018 виховувалися у Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку дитини. Після повернення їй дітей у лютому 2020 року ОСОБА_3 не змінила своєї поведінки, способу життя та ставлення до дітей.

10 квітня 2020 року вона знову залишила своїх малолітніх дітей на свою бабусю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , не з`являлася декілька днів, не відповідала на телефонні дзвінки, у зв`язку з чим постановою Київського районного суду м. Полтави від 05.06.2020 була притягнута до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП - ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Незважаючи на добровільне лікування від алкогольної залежності, ОСОБА_3 продовжує вживання алкогольних напоїв, що було встановлено під час інспектування родини службою у справах дітей у червні та липні 2020 року та виїзду на екстрені виклики патрульної поліції на 9 звернень громадян у травні 2021 року.

08 травня 2021 року ОСОБА_3 знову залишила дітей на свого співмешканця ОСОБА_4 , який зателефонував до поліції та повідомив, що наглядати за дітьми не буде, прохав забрати дітей відповідачки з його будинку. Наслідком цього стало негайне відібрання дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у ОСОБА_3 органом опіки та піклування й тимчасове влаштування їх до КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради».

Вказане свідчить про те, що вжиті заходи попередження щодо належного виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків не мали суттєвого впливу, поведінка матері відносно дітей не змінилася, тому рішення суду першої інстанції про необхідність чергового попередження відповідачки про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей за наявності її винної поведінки, що встановлена судом, не відповідає інтересам дітей.

Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать, що ОСОБА_3 у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у суду є достатньо правових підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Сам факт заперечення відповідачкою проти позову не дає підстав для висновку про реальне бажання її змінити поведінку.

Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до частин другої, третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

За правилами статті 180, частини третьої статті 181, статей 182, 183 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову.

Ухвалюючи нове рішення апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які згідно частини першої статті 141 ЦПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 січня 2022 року - скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, в інтересах дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти для утримання малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, на користь державного закладу, в якому будуть перебувати діти, щомісячно, починаючи з 14 травня 2021 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 4540 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна