РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року

м. Харків

справа № 638/6211/21

провадження № 2/638/1528/22

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Проданової М.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання обов`язку за договором щодо оплати наданих і спожитих правових послуг та стягнення суми,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просив суд солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача вартість фактично наданих і спожитих ними правових послуг у розмірі 50311 (п`ятдесят тисяч триста одинадцять) грн 32 коп. Стягнути з відповідачів на користь позивача його судові витрати по справі. Витребувати від приватного нотаріуса ХМНО Бистрицької А. П. належним чином посвідчені копії договору купівлі - продажу, серії та номер: 2693, виданий нею 27 грудня 2018, що посвідчений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та пов`язаних з ним документів на доказ підтвердження факту реалізації відповідачем за даним позовом визнаних судом і успадкованих нею майнових прав після смерті спадкодавця ОСОБА_4 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; тел. НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ). Дослідити у судовому засіданні докази - матеріали цивільної справи № 642/1768/18, провадження № 2/642/995/18, головуючий суддя Вікторов В. В., що додаються у електронних копіях на СD - диску.

Позовна заява мотивована тим, що 20 березня 2018 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та адвокатом Сунцовим В.В. були укладені договори про надання правових послуг (правової допомоги), які тотожні за змістом, задля встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкування за законом, захисту успадкованих ними майнових прав після смерті їх, відповідно, двоюрідного брата (дядька) ОСОБА_4 . Строк дії договору до 31 грудня 2018 року (пункт 13). Відповідно до пункту 14 договору він набирає чинності від дня його підписання, тобто з 20 березня 2018 року. Отримавши повноваження за договором він (виконавець) приступив до виконання завдання замовників (відповідачів): підготовка документів, консультування, представництво та захист прав і інтересів замовників у судах усіх рівнів судочинства з питання визнання та практичного здійснення спадкування за законом після смерті їх, відповідно, двоюрідного брата (дядька) ОСОБА_4 . З інших цивільних справ і кримінальних проваджень, які позивач здійснював раніше у інтересах померлого ОСОБА_4 , позивач зібрав та систематизував наявні докази, на підставі чого підготував позов та подав його до суду першої інстанції (справа № 642/1768/18, провадження № 2/642/995/18, головуючий суддя Вікторов В.В.).

Підставою звернення до районного суду стала постанова державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 236302/31 від 20 квітня 2018 року. Керуючись статтями 49, 68 Закону України «Про нотаріат», пунктами 4.1, 4.2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», державний нотаріус встановив, що відсутні докази, які б підтверджували родинний зв`язок між ОСОБА_2 та померлим ОСОБА_4 , якого вона вважає дядьком, через що відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Зазначає, що позивачем (виконавцем) були надані такі види правничої допомоги: ознайомлення з первинною документацією і інформацією замовників; вивчення судової практики з розгляду подібних спірних відносин; підготовка позовної заяви, її забезпечення доказами; визначення територіальної підсудності, розміру і порядку оплати судового збору з надсиланням відповідних документів замовникам за місцем їх проживання; підготовлення письмової заяви з обгрунтуванням територіальної підсудності та про виклик свідків, обгрунтування власних повноважень; підготовлення письмового клопотання про долучення до позовного матеріалу додаткових доказів: заяв позивачів про слухання справи за їх відсутності, але у присутності їх представника - адвоката Сунцова В.В., постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач ознайомився та вивчив сукупність документів, що надійшли до суду за його ухвалою від 11-ої ХДНК; брав участь у судовому засіданні у справі. За результатом наданих правових послуг (правової допомоги) рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2018 року позов був задоволений судом у повному обсязі, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , визнано за ними право на спадкування за законом.

Реалізуючи визнані судом успадковані майнові права, ОСОБА_2 зареєструвала право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

До спадкової маси, що отримала у спадок ОСОБА_2 , увійшла вказана вище двокімнатна квартира, гараж у гаражному кооперативі разом із автомобілем «ГАЗ-21», декілька банківських вкладів померлого ОСОБА_4 .

Проте розрахуватися за фактично надані правові послуги (правову допомогу) у цій справі відповідачі не бажають.

Як передбачено пунктом 12 договору, оплата правових послуг здійснюється замовником (відповідачами) по узгодженню з виконавцем.

24 жовтня 2018 року на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (о 19:44 годині) з метою узгодження було відправлено калькуляцію вартості правової допомоги (правових послуг), що фактично надані відповідачам (замовникам) у березні - жовтні 2018 року за вказаними вище договорами у цивільній справі, що складала загалом 16,7 годин на кожного замовника, на суму 25155,66 грн для кожного спадкоємця, а всього - 50311,32 грн.

Того ж дня, о 21:20 годині, на ту ж електронну адресу був спрямований лист з номером банківської картки та з додатком акта виконаних робіт, котрий замовники мали б підписати і повернути йому, а також здійснити оплату.

Проте, відповідей від них не надійшло.

Також 13 лютого 2021 року на вказану електронну адресу була надіслана вимога про необхідність здійснення оплати до 20 лютого 2021 року на відому відповідачам (замовникам) платіжну картку. Лист був доставлений адресатам, у зворотньому порядку не повертався.

На адресу реєстрації і проживання відповідачів 14 лютого 2021 року були відправлені цінні листи з описом вкладення, відповідно, № 555 та № 520, що були вручені їм 23 лютого 2021 року. Однак і ці листи залишились без реакції з боку відповідачів.

Вважає, що фактичні дії відповідачів свідчать про те, що надані їм правові послуги вони прийняли у повному обсязі. У встановлений позивачем (виконавцем послуг) за його вимогою строк до 20 лютого 2021 року відповідачі своє зобов`язання по оплаті послуг не виконали, як не виконали його й впродовж семиденного строку з моменту отримання вимоги (23 лютого 2021 року), тобто до 03 березня 2021 року. Оскільки відповідачі за договором мають сплатити за відповідними договорами 50 311,32 грн, то ця сума підлягає стягненню з них примусово за рішенням суду солідарно.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про спонукання до виконання обов`язку за договором щодо оплати наданих і спожитих правових послуг та стягнення суми залишено без руху для виконання вимог статей 175 і 177 ЦПК України протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали.

Недоліки позовної заяви позивачем усунуто.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про спонукання до виконання обов`язку за договором щодо оплати наданих і спожитих правових послуг та стягнення суми у зв`язку зі смертю відповідачки. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання обов`язку за договором щодо оплати наданих і спожитих правових послуг та стягнення суми за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Призначено судове засідання по справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про відкриття провадження щодо позовних вимог до відповідача ОСОБА_5 , залучення до участі у справі на стороні відповідача ОСОБА_5 її спадкоємців як правонаступників на підставі статті 55 ЦПК; витребування відомостей стосовно кола спадкоємців після смерті відповідача ОСОБА_5 , розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення співвідповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання обов`язку за договором щодо оплати наданих і спожитих правових послуг та стягнення суми відмовлено.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. 14 грудня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій просить розглянути справу за її відсутності.

Подану ОСОБА_2 заяву з викладеними в ній доводами суд до уваги не приймає, оскільки вона не містить підпису ОСОБА_2 , що підтверджується актом Дзержинського районного суду, складеного 14 грудня 2021 року старшим секретарем суду Мірошниченко В.О., судовим розпорядником Календіною А.С., секретарем суду Кужелович Р.Е. про те, що при розкритті поштового відправлення від ОСОБА_2 відсутній підпис у заяві по справі № 638/6211/21.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що 20 березня 2018 року між ОСОБА_5 та адвокатом Сунцовим В.В. та аналогічний за змістом між ОСОБА_2 та адвокатом Сунцовим В.В. були укладені Договори про надання правових послуг, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки надавати юридичну допомогу в об`ємі та на умовах, передбачених цим договором.

Стосовно форми та порядку розрахунків, пунктом 12 договору визначено, що оплата правових послуг здійснюється замовником за узгодженням з виконавцем (а. с. 14, 21).

24 жовтня 2018 року на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з метою узгодження було відправлено калькуляцію вартості правової допомоги (правових послуг), що фактично надані відповідачам (замовникам) у березні - жовтні 2018 року за вказаними вище договорами у цивільній справі, що складала загалом 16,7 годин на кожного замовника, на суму 25155,66 грн для кожного спадкоємця, а всього - 50311,32 грн (а. с. 44).

Того ж дня, о 21:20 годині, на ту ж електронну адресу був надісланий лист з номером банківської картки та з додатком акта виконаних робіт (а. с. 44).

13 лютого 2021 року на вказану електронну адресу була надіслана вимога про необхідність здійснення оплати до 20 лютого 2021 року на відому відповідачам (замовникам) платіжну картку (а. с. 46, 47).

14 лютого 2021 року на адресу реєстрації і проживання відповідачів були відправлені цінні листи з описом вкладення № 555 та № 520 відповідно, що були вручені їм 23 лютого 2021 року (а. с. 48-51).

За договором про надання послуг виконавець зобов`язаний надати послугу, а замовник - оплатити її. За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку з її надання.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

З огляду на предмет договору про надання юридичних послуг у цивільній справі об`єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги у зв`язку з вирішенням спору в суді.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статі 30 Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частни першої статті 638 ЦК України, за класифікаційною ознакою предмет договору є складовою його істотної умови.

З урахуванням положень частинами першою, другою статті 202, частиною першою статті 203, частиною першою статті 628 ЦК України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).

Відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами.

Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 462/90021/14-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до наявної в матеріалах справи посвідченої копії договору на надання правових послуг від 20 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Сунцовим В.В., яка містить підписи як виконавця ОСОБА_1 так і замовника ОСОБА_2 , стосовно форми та порядку розрахунків пунктом 12 договору визначено, що оплата правових послуг здійснюється замовником за узгодженням з виконавцем.

Тобто, договір стосовно форми та порядку розрахунків за договором містить лише один пункт - пункт 12 (а. с. 21 - 22).

Водночас до позовної заяви доданий ще один примірник договору на надання правових послуг від 20 березня 2018 року, який стосовно форми та порядку розрахунків за договором містить пункти 12-14 (а. с. 19 - 20).

Так, відповідно до пункту 12 оплата правових послуг здійснюється замовником по калькуляції за фактично надані правові послуги, яка складається виконавцем та узгоджується із замовником наприкінці кожного місяця.

Згідно з пунктом 12.1 замовник сплачує задаток у розмірі 2000 грн протягом трьох днів з моменту підписання цього договору.

Відповідно до пункту 12.2 порядок оплати встановлюється протягом трьох днів з моменту узгодження калькуляції із замовником готівкою виконавцю за приходним касовим ордером або на поточний рахунок у банку, вказаний в цьому договорі.

Згідно з пунктом 12.3 при несвоєчасні оплаті за узгодженою калькуляцією застосовуються санкції статті 625 ЦК України як за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 13 замовник зобов`язаний внести в касу (перерахувати на рахунок) виконавця вказану у пункті 12 договору суму у строки, передбачені цим договором. За несвоєчасне внесення (перерахування) оплати за договором замовник сплачує пеню в розмірі одного процента від простроченої суми за кожен день прострочки. Внесена в касу виконавця сума відповідно до пункту 12 цього договору є завдатком.

Згідно з пунктом 14 при виконання доручень, пов`язаних з виїздом виконавця за межі місця розташування замовника, останній сплачує виконавцю витрати за відрядження відповідно до встановлених в Україні правил про службові відрядження додатково до суми, передбаченої пунктом 12 договору, а також інші витрати, пов`язані з виконанням доручення замовника.

При цьому цей примірник договору не містить підпису замовника ОСОБА_2 .

Таким чином, додані до позову договори містять розбіжності в його умовах, в тому числі і стосовно форми та порядку розрахунків, тобто не є аналогічними за своїм змістом.

За таких обставин такий договір на надання правових послуг в якості належного доказу у справі на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин суд прийняти не може.

Крім того, відповідно до доданого до позову розрахунку калькуляції за березень-жовтень 2018 року зазначено, що сторони дійшли згоди про погодинну оплату надання професійної правничої допомоги із розрахунку 1504 грн 04 коп за годину за розрахунком/калькуляцією, яка наведена нижче. Клієнтам ОСОБА_5 , ОСОБА_2 за вказаними вище договорами адвокатом Сунцовим В.В. за час з 20 березня 2018 року по 30 жовтня 2018 року надані перелічені правові послуги, загалом по справі у розмірі 25 155,66 грн (а. с. 41 - 43).

Проте у графі замовники калькуляція не містить підписів ні ОСОБА_2 , ані ОСОБА_5 (а. с. 43).

За таких обставин не можна вважати, що зазначений в калькуляції перелік послуг є узгодженим між замовником та виконавцем, як такі, що фактично надані, та, відповідно, за вказаною в ньому ціною (вартістю правової допомоги/правових послуг), а такий розрахунок погоджений між сторонами (а. с. 41-43).

Крім того, слід звернути уваги, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідачів суми в солідарному порядку, проте Актом приймання - передачі фактично наданих правових послуг (правової допомоги) від 30 жовтня 2018 року за договором про надання правових послуг б/н від 20 березня 2018 року передбачено, що підлягають оплаті фактично надані правові послуги за калькуляцією від 30 жовтня 2018 року у строк до 05 листопада 2018 року у сумі 25 155, 66 грн з кожного клієнта ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а загалом 50 311, 32 грн.

При цьому Акт приймання - передачі у графі роботу (послуги) прийняв підписів замовників ОСОБА_5 , ОСОБА_2 не містить.

Разом із цим, суд зауважує, що умовами договору на надання правових послуг визначено, що оплата послуг здійснюється за узгодженням між замовником та виконавцем.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Враховуючи, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження узгодження правових послуг як таких, що фактично надані, та їх вартості відповідно, Акту приймання - передачі фактично наданих правових послуг (правової допомоги), який узгоджено обома сторонами, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у заявленому розмірі 50 311, 32 грн у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись статтями 265, 268, 268, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання обов`язку за договором щодо оплати наданих і спожитих правових послуг та стягнення суми - відмовити.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2022 року.

Суддя В. М. Яковлева