Провадження № 22-ц/4808/125/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справуза позовом публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за договорами про надання траншу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про повернення позовної заяви, постановлену суддею Пастернак І.А. 11 листопада 2021 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року на адресу суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 у цивільній справіза позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки рахунок часткового погашення заборгованості у загальному розмірі 13144315,41 грн за договорами про надання траншу № 1301.766 від 05.11.2011 року № 1301.766 від 05.11.2013 року, стягнення судових витрат у розмірі 31 001,48 грн (а.с.2-5).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме: надання суду належним чином оформленої позовної заяви та завірених додатків до неї, їх копій для відповідачів та третіх осіб (а.с.21-22).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2021 року заяву повернуто позивачу (а.с.129).

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на її незаконність та необґрунтованість та таку, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що в ухвалі суду від 22.09.2021 року про залишення його позовної заяви без руху зазначено вичерпний перелік недоліків, які йому слід усунути, а саме: ним не викладено обставин на обґрунтування вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 06.11.2013 року; не зазначені та не подані докази, що підтверджують вказані обставини; не надано копії позовної заяви та копії всіх додатків відповідно до кількості відповідачів. Крім цього, не долучено додатків, які зазначені у заяві (копію висновку експерта від 11.11.2016 року, клопотання про витребування доказів, засвідчену копію договору іпотеки від 06.11.2013 року).

Апелянт зазначає, що на виконання вимог ухвали від 22.09.2021 року у визначений строк ним направлено на адресу суду позовну заяву з фактично усіма усунутими недоліками, вказаними в ухвалі, а саме: направлено на адресу суду належним чином оформлену позовну заяву та додатків до неї, копії для відповідачів. Однак, позовну заяву йому повернуто.

В оскаржуваній ухвалі суд вказує, що позивачем не усунуто недоліки належним чином, а саме не визначено у позовній заяві коло відповідачів та третіх осіб. Однак, даної вимоги в ухвалі без руху зазначено не було.

Апелянт вважає, що суд, повертаючи його позовну заяву, надто формально підійшов до цього питання.

З огляду на зазначене, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.132-144).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В силу частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з положень ст. 175, 185 ЦПК України, встановивши, що третьою особою не усунуто недоліки позовної заяви належним чином, оскільки ним не визначено у своїй позовній заяві коло відповідачів та третіх осіб, повернув позовну заяву.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Однією з підстав повернення позовної заяви є не усунення недоліків вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Однак, у частині 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, інтересів держави.

Згідно положень частини 1 статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частиною 5 статті 12 ЦПК України на суд покладений обов`язок роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (пункт 3), зокрема і щодо предметної юрисдикції цивільних справ та статусу учасників судового процесу, а також обов`язок сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4).

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання ухвали суду від 22.09.2021 року ОСОБА_5 подано нову редакцію позовної заяви (а.с.25-57), оформлену належним чином із додатками, із копіями відповідно до кількості учасників справи.

Судом першої інстанції подана позовна заява у новій редакції була розцінена як невиконання вимог ухвали від 22.09.2021 року, а тому повернута третій особі на підставі ст. 185 ЦПК України.

Такий висновок суду є необґрунтованим та таким, що суперечить нормам законодавства, зокрема, вимогам ст. 175 ЦПК України.

Як встановлено із матеріалів справи, ОСОБА_5 за первісним позовом має статус третьої особи, участі в розгляді справи не приймав, ймовірно не має юридичної освіти, тому самостійно визначити коло осіб для нього було неможливим в силу необізнаності.

Більше того, із змісту ухвали суду про залишення позовної заяви без розгляду від 22.09.2021 року не вбачається, що однією з підстав залишення заяви без руху була вимога про визначення кола осіб - відповідачів та третіх осіб.

Із матеріалів справи встановлено, що при поданні позову третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_5 помилково зазначив особу, яка має відповідати за позовом про визнання договору іпотеки недійсним - Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» позивачем (вказав усіх осіб, які беруть участь у справі, у тому статусі, як вказано у первісному позові банку). Ця помилка очевидна і могла бути виправлена під час розгляду справи.

За змістом ч.3 ст.53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Таким чином, суд першої інстанції не був позбавлений права залучення таких осіб, а визначення сторін спору є процесуальним правом позивача та не може бути перешкодою для відкриття провадження у справі та є обмеженням у праві на доступ до правосуддя.

Щодо недолучення зазначених у додатках до позовної заяви доказів (копію висновку експерта від 11.11.2016 року, клопотання про витребування доказів, засвідчену копію договору іпотеки від 06.11.2013 року), то подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Колегія суддів вважає, що чітке дотримання вимог процесуального закону є необхідним явищем, оскільки забезпечує дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «МірагальЕсколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Суд повинен був врахувати, що положення процесуального Закону про доступ до правосуддя превалюють над положеннями, які регулюють питання повернення позовної заяви.

Отже, надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавило позивача права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має правов порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте, повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначеного до уваги не взяв, припустився надмірного формалізму.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про повернення позовної заяви від 11 листопада 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.