Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до Державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка» за якою просить суд: стягнути з Державного підприємства «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «ЛЕАНКА» (, місцезнаходження: 89452, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, селище міського типу Середнє, вулиця Шевченка, будинок 6) 165 216, 95 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч двісті шістнадцять гривень 95 копійок) грн. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання збігається з фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 ), з яких: нарахованої, але не виплаченої заробітна плата - заробітна плата - 21615,47 грн., середньоденний заробіток становить - 143601,48 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

З 11.03.1986 року по сьогоднішній день ОСОБА_1 працює у відповідача, що підтверджується записами з трудової книжки від 05.10.1979 р., наразі посаду, яку обіймає позивача є провідний економіст. Згідно довідки від 11.08.2021року № 83 ДП «АГРОПРОМФІРМА «ЛЕАНКА» визнано борг по заробітній платі перед позивачем за період з березня 2020 року по травень 2020 року (три місяці) у розмірі 21615,47 грн. (двадцять одна тисяча шістсот п`ятнадцять гривень 47 копійок).

Тому позивач просить стягнути з Відповідача належну Позивачу заробітну плату, яка становить в сукупності 21615.47 грн. (двадцять одна тисяча шістсот п`ятнадцять гривень 47 копійок).

На момент звернення до суду із позовом (на 02.11.2021 року) розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.04.2021 року по 02.11,2021року становить: 362.63 грн.* 396 робочих днів 143601,48 (сто сорок три тисячі шістсот одна гривня 48 копійок).

Таким чином загальна ціна позову становить: 165 216, 95 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч двісті шістнадцять гривень 95 копійок) грн., в т.ч.: заробітна плата - 21615,47 грн., середньоденний заробіток становить - 143601,48 грн.

За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.11.2021 року судом було відкрите провадження за вищезазначеним позовом за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач та її представник в судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Однак її представником було подане клопотання про розгляд справи за їх відсутності із зазначенням, що позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Представник відповідача ДП «Агропромислова фірма «Леанка в судове засідання повторно не прибув, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань від нього на адресу суд не надходило.

Судове засідання у справі було призначене на 01.06.2022 року на 15 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 07.06.2022 року (з урахуванням перебування судді у нарадчій кімнаті по справі № 308/12810/21 у період з 02.06.2022 року по 07.06.2022 року 09 год. 20 хв.).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з наданих суду доказів, а саме з копії трудової книжки ОСОБА_2 , 1961 року народження, із 11.03.1986 року працювала у Радгоспі «Середнянський», який із 22.08.1989 року був перейменований у АПФ «Леанка», остання посада із 02.06.2015 року провідний економіст.

Згідно довідки від 11.08.20212 року № 83 Державного підприємства Агропромислова фірма «Леанка» станом на 30.07.2021 року заборгованість цього підприємства перед ОСОБА_1 становить 21 615,47 грн., яка складається із нарахованої але не виплаченої заробітної плати за березень 2020 року у розмірі 7 110,07 грн., квітень 2020 року 7 252,70 грн. та травень 2020 року 7 252,70 грн.

Як вбачається з Єдиної державної інформаційної системи суду Д-3 09.09.2021 року суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Логойдою І.В. був виданий судовий наказ у справі № 308/11950/21 за аналогічний період про:

«Стягнути з стягнути з боржника Державного підприємства «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «ЛЕАНКА» (, місцезнаходження: 89452, Закарпатська область, Ужгородський р-н, селище міського типу Середнє, вулиця Шевченка, будинок 6) 151 799,64 (сто п`ятдесят одна тисяча сімсот дев`яносто дев`ять гривень 64 коп.) грн на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), з яких: нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - 21615,47 грн, та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі - 130184,17 грн.

Стягнути з стягнути з боржника Державного підприємства «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «ЛЕАНКА» (, місцезнаходження: 89452, Закарпатська область, Ужгородський р-н, селище міського типу Середнє, вулиця Шевченка, будинок 6) на користь держави судовий збір у розмірі 227 грн.».

Проте, за ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Крегул М.М. від 22.09.2021 року у справі № 308/12534/21 заяву адвоката Гаєвої Галини Сергіївни, яка діє в інтересах боржника Державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка» про скасування судового наказу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.09.2021 року у справі № 308/11950/21, було задоволено.

Скасовано судовий наказ виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 09.09.2021 року у справі № 308/11950/21 про стягнення з Державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка» (, місцезнаходження: 89452, Закарпатська область, Ужгородський р-н, селище міського типу Середнє, вулиця Шевченка, будинок 6) 151 799,64 (сто п`ятдесят одна тисяча сімсот дев`яносто дев`ять гривень 64 коп.) грн. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), з яких: нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - 21615,47 грн., та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі - 130184,17 грн., а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 227 грн. та суму сплаченого заявником судового збору у розмірі 227,00 гривень.

При цьому суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважав, що заява адвоката Гаєвої Г.С., яка діє в інтересах боржника ДП «Агропромислова фірма «Леанка» про скасування судового наказу підлягає задоволенню, оскільки наведені обставини необґрунтованості вимог стягувача є суттєвими та заслуговують на увагу. Наведене у заяві свідчить про те, що між сторонами наявний спір про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 115 КЗпП України передбачає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 далі по тексту - Постанова КМ).

Відповідно до п. 2 Постанови КМ в даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

Згідно п. 5 Постанови КМ нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Постанови КМ передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої

заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством,

календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців

робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці

згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

При цьому статті 235 та 236 КЗпП України містять вичерпний перелік випадків, колі з роботодавця можна стягнути середній заробіток, так: у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв`язку із здійсненим ним або його близькою особою повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому грошової компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а у випадку неможливості поновлення - у розмірі дворічного середнього заробітку.

У разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації (крім випадків виконання робіт чи надання послуг за гіг-контрактом у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні"), орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

За відсутності підтверджень, що резидент ОСОБА_3 ввів фізичну особу в оману щодо правової природи гіг-контракту, вчиненого з нею згідно із Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", його укладення та/або виконання не може вважатися вступом у трудові відносини та/або виконанням роботи без укладення трудового договору (контракту).

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Слід зазначити, що у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9- рп/2013 у справі № 1-18/2013 Суд дійшов висновку, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким терміном звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто всіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Також працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким терміном незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Зі змісту статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі за текстом - Закон №2050-ІІІ) вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язують із настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені терміни його виплати.

Статті 2, 3 цього Закону встановлюють термін затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їхньої виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій. У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їхньої виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари й послуги.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але невиплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, що його можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 13 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 24.09.2020 року у справі № 280/788/19 (провадження № К/9901/30390/19, № К/9901/30751/19).

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 р. № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19) статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Як зазначено у ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню виключно в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 21 615,47 грн. за березень, квітень та травень 2020 року.

Решта ж вимог щодо стягнення середнього заробітку у розмірі 143 601,48 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивач продовжує працювати на підприємстві відповідача до цього часу; діюче законодавство містить вичерпний перелік випадків коли з роботодавця стягується саме середній заробіток, під який вимоги позивача не підпадають; діюче законодавство містить інший механізм захисту прав позивача у такому випадку шляхом звернення до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким терміном незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем ( у разу якщо такі виплати не були самостійно нараховані та виплачені роботодавцем).

У відповідності ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат судом не проводиться, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 76-89, 258 - 261, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «ЛЕАНКА» (, місцезнаходження: 89452, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, селище міського типу Середнє, вулиця Шевченка, будинок 6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання збігається з фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 ), нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 21 615,47 грн. (Двадцять одна тисяча шістсот п`ятнадцять гривень 47 копійок) за березень, квітень та травень 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 07.06.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова