Номер провадження: 22-ц/813/2168/22
Номер справи місцевого суду: 504/3868/19
Головуючий у першій інстанції Жовтан П.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.04.2017 року, стягнувши з нього на користь відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2 500 гривень щомісячно, починаючи з 12.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування вимог зазначав, що за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.04.2017 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, вказане рішення ґрунтувалося на тому, що в період ухвалення рішення позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Віннер-Одеса», проте на теперішній час його матеріальне становище змінилося, а доходи значно зменшилися, оскільки він звільнився та з вересня 2019 року зареєстрований, як ФОП, у зв`язку з чим не має регулярного, фіксованого та стабільного доходу. Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для зміни розміру та способу стягнення аліментів з частки на тверду грошову суму.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Змінено спосіб участі ОСОБА_2 в утриманні неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.04.2017 року у справі № 504/4431/16-ц, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Задовольняючи вимоги про зміну способу стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач мають спільну дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.04).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.02.2016 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем (а.с.67).

Дитина проживає разом з матір`ю, відповідачем по справі - ОСОБА_1 , що не оспорюється сторонами.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.04.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.68).

Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2019 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2020 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень;

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2021 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2022 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні;

Стаття 183 СК України визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а ст..184 СК України у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 05.02.2014 року по справі № 6-143цс13.

Позивач, обґрунтовуючи зміну способу стягнення аліментів, визначений раніше рішенням суду, з частки від доходу платника аліментів на тверду грошову суму, посилався на те, що при ухваленні рішення суду від 10.04.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у частці від його доходу, суд виходив з того, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Віннер-Одеса», обіймавши посаду інженера по комп`ютерним системам. Проте, відтепер його матеріальне становище змінилося, а доходи значно зменшилися, оскільки він змінив місце роботи та зараз працює приватним підприємцем, у зв`язку з чим його дохід став нестабільним. Запропонована ним сума в 2500 грн перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину зазначеного віку (станом на дату звернення з позовом до суду - листопад 2019 року) та буде відповідати інтересам дитини, оскільки вона гарантовано буде отримувати в місяць фіксовану суму аліментів, що також попередить та унеможливить виникнення в майбутньому суперечок між державним виконавцем та сторонами виконавчого провадження щодо визначення розміру аліментів у частці.

Проте, колегія суддів вважає, що дані обставини не свідчать про наявність достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позову, тим більше, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зміни майнового стану.

Так, дійсно, позивач звільнився за попереднім місцем роботи, та з 05.09.2019 року зареєстрований, як ФОП у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, а отже він не безробітній, сплачує податки та регулярно нараховує собі мінімальну заробітну плату.

Разом з цим, позивач не надав суду достатніх доказів, що підтверджують будь-яку зміну фактичних обставин, які є підставою для зміни розміру аліментів, як то матеріального або сімейного стану, або погіршення стану здоров`я.

Окрім того, позивачем не було надано документів щодо усіх його доходів, належного йому майна та доказів неможливості сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судовим рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з тим, що платник аліментів не надає державному виконавцю відомості про свій дохід, державний виконавець здійснює стягнення аліментів, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати штатного працівника по Скадовському району Херсонської області, до складу якого входить колишній Каланчацький район.

Так, відповідно до листа виконавця, середня заробітня плата працівника Каланчацького району Херсонської області в травні - червні 2020 року складає 9 138,78 грн; липень - вересень 2020 року - 9 279,86 грн; жовтень - грудень 2020 року - 10 562,17 грн; січень - березень 2021 року - 10 022,92 грн; квітень - жовтень 2021 року - 11494,79 грн. (а.с.130-131).

Таким чином, за відсутності у виконавця доказів про доходи ОСОБА_2 , виконавець нараховує суму аліментів у розмірі 1/3 частину від середньомісячної заробітної плати працівника для даної місцевості, яка в даному випадку, як зазначає позивач, для нього є неспроможньою сумою.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що у разі представлення боржником доказів про свої доходи, зокрема від підприємницької діяльності, сума стягнення буде розраховуватися із фактичного доходу платника аліментів, з урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що в межах даного спору позивачем не доведено належними доказами, що після ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від його доходу, у позивача змінилось матеріальне чи сімейне становище або стан здоров`я, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в його житті, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду.

В даному випадку задовольнивши позов про зміну способу стягнення аліментів з 1/3 частини від усіх видів доходу на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно, суд змінив не лише спосіб стягнення аліментів, а й фактично зменшив їх розмір.

На час ухвалення судом оскаржуваного рішення, з платника аліментів державним виконавцем щомісячно визначався розмір аліментів, що підлягає сплаті від середньої заробітної плати по регіону, зокрема 11494,79*30%, що складало 3 448, 44 грн. Змінивши спосіб стягнення аліментів на тверду грошову суму 2 500 грн. щомісячно, суд таким чином зменшив розмір аліментів, які підлягають стягненню не переконавшись, що матеріальний стан платника аліментів погіршився.

Оскільки, як вже зазначалося, позивач не надає державному виконавцю майнову декларацію про свої доходи, державний виконавець нараховує аліменти в частці від середньої заробітної плати даної місцевості.

Не надання платником аліментів декларації державному виконавцю про майновий стан і отримувані ним доходи, не надання доказів про погіршення свого майнового стану і відсутність нарахування регулярного заробітку від підприємницької діяльності, не створює правових підстав для задоволення позову про зміну способу стягнення аліментів з 1/3 частини від усіх видів доходу на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи та прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог про зміну способу стягнення аліментів, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23 грудня 2020 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 28.01.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

О.В. Князюк