Єдиний унікальний номер: 379/99/20
Провадження № 2/379/11/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2022 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Мовчан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання забудовником,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 21.01.2020 звернулася до суду з позовом про визнання незакінченого будівництва житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя: визнання за позивачкою право власності на одну другу частину незакінченого будівництва житлового будинку.

27.07.2021 протокольною ухвалою суду прийнято заяву позивачки про уточнення позовних вимоги від 26.07.2021. Згідно уточнених позивних вимог позивачка прохає суд:

визнати житлову будівлю (житловий будинок) готовність, якої складає 89 відсотки, з господарськими будівлями та спорудами (колодязем питним), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визнати ОСОБА_1 забудовником однієї другої частини об`єкту незавершеного будівництва, а саме: житлової будівлі (житлового будинку) готовність, якої складає 89 відсотки, з господарськими будівлями та спорудами (колодязем питним), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

всі судові витрати, а саме: витрати в сумі 22594,50 стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову зазначає, що 10.09.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Таращанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який на підставі рішення Таращанського районного суду Київської області від 23.03.2018, розірвано. Під час перебування у шлюбі, позивачкою та відповідачем як подружжям, за спільні кошти подружжя, здійснювалося будівництво житлового будинку загальною площею 66,4 м. кв. Зазначений житловий будинок не введений в експлуатацію та не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно через небажання відповідача здійснити відповідні дії.

Оскільки, будівництво житлового будинку закінчено, він фактично експлуатується за своїм призначенням позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав на одну другу частину об`єкта незакінченого будівництва.

19.05.2020 представник відповідача - адвокат П`ятецький С.В. подав відзив на позовну заяву, в якому прохав відмовити у задоволені позову повністю, судові витрати покласти на позивача. Оскільки, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 750/84445/17 зазначив, що поділ об`єкта нерухомого майна(виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Відповідач вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, щодо майна, як об`єкту цивільних прав, яке не має правового статусу об`єкту незавершеного будівництва, оскільки є самочинно збудованим об`єктом, а тому таке майно не може підлягати поділу та визнанню права власності. У зв`язку з втратою актуальності та наявністю сумніві у достовірності відомостей, викладених у технічному паспорті від 17.04.2019, відповідно до п. 11 ст. 83 ЦПК України, просить виключити його з числа доказів.

Представник позивачки - адвокат Якименко О.В. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, прохав його задовольнити. Пояснив, що будинок збудований у шлюбі, готовність 89 відсотків. Адреса будинку АДРЕСА_1 , площа - 66,4 м.кв. Будинок не введений в експлуатацію, не зареєстрований у реєстрі. Відповідач 30.03.2004 року отримав у дарунок домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , а 09.04.2004 зареєстрував право власності на нього. Будинок на цій ділянці був в аварійному стані. Тому спільно з позивачкою з осені 2016 року розпочали будівництво нового житлового будинку на цій же земельній ділянці. Новий будинок вже експлуатувався, але не оформлялося право власності. Будинок є майном, може належати у порядку спільної сумісної власності подружжя, суд має право здійснити поділ. Вартість будівлі 448 029 грн, вартість колодязя 16 358 грн. Колодязь було створено заново, мінялися кільця і накриття. Документи на заміну кілець і накриття відсутні. Не домовились з відповідачем про порядок поділу, згоди на отримання компенсації нема. У висновку експерта не зазначено, що будинок є самочинним будівництвом.

Відповідач та його представник - адвокат П`ятецький С.В. у судове засідання 11.05.22 не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належно. 10.05.2022 представник відповідача - адвокат П`ятецький С.В. подав заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, за наявними у справі доказами. У письмових пояснень представник відповідача посилався на висновки Верховного Суду, що відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України (постанова ВС від 22.09.2021 у справі № 587/1186/18). Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям (постанова ВС від 15.04.2020 у справі № 307/3957/14-ц).

В попередніх судових засіданнях представник відповідача - адвокат П`ятецький С.В. пояснив, що з 2016 року по початок 2018 року сторони перебували у шлюбі. Відповідач усиновив її дитину. Позивачка доклала зусиль до будівництва: надала частину цегли, вікна, шифер. Цей будинок не можна використовувати за призначенням. У відповідача відсутні кошти для завершення будівництва будинку. Декларації та інших дозвільних документів на будинок нема, тому це об`єкт самочинного будівництва, тому не можливо визнавати право власності на нього. Відсутня процедура визнання об`єкта самочинним будівництвом. Будинок є самочинним будівництвом, якщо збудований без дозвільних документів, або без належно затвердженого проекту. Тому у висновку експерта не потрібно зазначення про самочинне будівництво.

Відповідач ОСОБА_2 у попередніх судових засіданнях позов не визнав повністю та пояснив, що йому був подарований старий будинок в 2004 році за адресою АДРЕСА_1 . В 2016 році він вступив у шлюб. З позивачкою вирішили побудувати тимчасовий будинок. Строїли трохи в стороні від старого будинку, на тій же самій земельній ділянці. Ніяких документів не оформляли, проект не робили. Позивачка приймала участь у будівлі, вона купила 400 шлакоблоків, машину піску і щебню, а також 55 листів шиферу. Вікна дав її дядько. Вони прожили в тому будинку півтора місяця літом, але в ньому не було не світла ні води. Саму коробку побудували в період шлюбу. Кришу зробили з батьком позивачки після розірвання шлюбу. В даний час в нього відсутні кошти щоб здати будинок в експлуатацію. Він планував що це буде сарай, а внизу хотів побудувати будинок з проектом та документами. Земельна ділянка не приватизована. ДАБІ не притягувала його до відповідальності. Він проти добудови будинку та введення в експлуатацію позивачкою. Він пропонував 30 тисяч гривень компенсації позивачці, вона відмовилась. З вартістю будинку 448 029 гривень він не погоджується. В колодязі кільця та накриття не мінялися, колодязь за 500 гривень було почищено та шифером накрито.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.

Заслухавши пояснення представника позивачки та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 10.09.2016 року зареєстровано Таращанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 75 (а.с. 13 т. 1).

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 23.03.2018 року справа № 379/156/18, яке набрало законної сили 23.04.2018, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.14 т.1).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного 16.04.2019 депутатом Таращанської міської ради Київської області Щербатюк Н.О. в присутності громадян: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та сторін по справі встановлено, що за період шлюбу подружжям побудовано житловий будинок, який станом на 2019 рік незакінчений будівництвом та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22 т.1).

Згідно наданої інформації КП КОР «Південне БТІ» від 20.05.2019 № 1327 (а.с.24 т.1), що станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 1275 від 30.03.2004, посвідченого Таращанською державною нотаріальною конторою (реєстрова книга № 9, реєстровий № 1835).

30.03.2004 дарувальник ОСОБА_7 передала безоплатно (подарувала), а обдарований ОСОБА_2 прийняв у подарунок домоволодіння АДРЕСА_1 . Домоволодіння складається з житлового будинку, дерев`яного, 1966 року забудови, житловою площею - 32,0 м. кв. (заг. площею - 67,2 м. кв.), позначеного на плані літерою «А», криниці-залізобетонної, позначеної на плані під № 1(а.с. 25 т.1).

Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, виготовленого 17.04.2019 ФОП ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 складає житловий будинок 2016 року побудови, загальною площею 66,4 м. кв., стіни - бл. цем., камені легкобет., який позначений літерою «А1», криниця - з.бет. кільця, позначеної під № 2 (а.с. 15-20 т.1).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.10.2020 № 229045530 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 - 09.04.2004 зареєстровано за № 4824546 право власності ОСОБА_2 на: домоволодіння, бувший АДРЕСА_2 ; загальною площею 76 м.кв. та житловою площею 32,0 м.кв., матеріали стін: дерево, відсоток зносу:76, технічний опис майна: будинок побудований до 1966 року (а.с. 110 т.1).

У висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 379/99/20 від 15.04.2021 № 24232/20-43 зазначено, що декларації на початок будівельних робіт, проектної документації, декларації введення будинку в експлуатацію (за технічним паспортом рік будівництва 2016), або інших документів щодо будівлі, що досліджується в наданих матеріалах справи експертом не встановлено. При вирішенні поставленого питання «2)Чи є об`єкт (результат виконання робіт) незавершений будівництвом будинок, загальною площею 66.4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , нерухомим майном?» експерт КНДІСЕ Сергій Курочкін дійшов висновку, що «будівля, що досліджується загальною площею 66,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є нерухомим майном» (а.с. 129 - 147 т. 1).

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, на що також вказав Верховний суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 509/2669/15-ц (№ 61-14636св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно постанови Верховного Суду від 16.06.2021 справа № 1008/339/12 положення статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22.09.2021 року у справі № 6-56цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16.

У висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справ № 379/99/20 зазначено, що будівельна готовність житлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , станом складає 89 відсотків та можливі варіанти поділу з наведенням можливих варіантів їх поділу.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 307/3957/14ц вказано, що: «самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України)».

Сторони зазначали, що даний будинок будувався без отримання дозволу на його будівництво та проекту.

Так, згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а позивачкою не надано жодного доказу у спростування, що будинок не є самочинним будівництвом.

Оскільки, відповідно до постанов Верховного суду від 15.04.2020 у справі № 307/3957/14 та від 22.09.2021 у справі № 587/1186/18 головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України), суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову у повному обсязі.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно правил статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 60, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України, статтями 328, 331, 368, 369, 370, 372, 376 ЦК України, статтями 3, 4, 12, 13, 19, 76-84, 89, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання забудовником - відмовити у повному обсязі.

Повне рішення складено 10.06.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Сторони справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий:В. І. Зінкін