Справа № 203/2931/21
Провадження 2/932/502/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Скопа Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генріхівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2021 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є єдиним онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка останні роки свого життя проживала на непідконтрольній території України, а саме: Донецька область, м. Макіївка. На протязі більше 15 років він разом зі своєю матір`ю (невісткою) померлої - ОСОБА_3 здійснювали догляд за бабусею. Єдиний син померлої - його батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Квартира, де мешкала померла і його батько, була подарована йому 06.07.1996 року і на сьогоднішній день належить йому на праві власності. Відповідно до довідки № 1238- від 08.07.2019 року він взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, відповідно до довідки № від 11.06.2015 року померла ОСОБА_2 взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , уродженка с. Максимівка Бондарського району Тамбовської області, є громадянкою України. В зв`язку із окупацією м. Макіївка Донецької області самостійно перетин до окупованих територій він не здійснював в зв`язку із побоюванням за своє життя та здоров`я, періодичним закриттям контрольно-пропускних пунктів або некоректністю їх роботи з боку самопроголошених республік та неможливістю гарантування органів державної влади України щодо захисту життя та здоров`я на окупованих територіях. Через встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів, пов`язаних із поширенням гострої респіраторної хвороби «COVID-19», закриття пропускних пунктів, він був позбавлений можливості потрапити до тимчасово окупованої території для отримання документів, що підтверджують факт смерті бабусі. З березня 2020 року через пандемію та встановлення карантину, пропускні пункти так званої ДНР були закриті для осіб, які не зареєстровані на окупованій території. Після смерті бабусі відкрилась спадщина, до складу якої входять грошові кошти з недоотриманої пенсії. У зв`язку з тим, що свідоцтво про смерть та лікарське свідоцтво про смерть видані органами самопроголошеної влади на непідконтрольній території, 14 липня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) йому було відмовлено у проведені державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2021 року було встановлено факт смерті його бабусі ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України. 20.07.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану після отримання рішення суду було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 . Таким чином, смерть спадкодавця ОСОБА_2 була зареєстрована органами державної влади України лише 20.07.2021 року та лише з цієї дати він отримав свідоцтво про смерть, тобто документ, необхідний для відкриття спадкової справи. Після отримання свідоцтва про смерть він 23.07.2021 року звернувся до державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. для отримання спадщини. Однак, 23.07.2021 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Посилаючись на поважність пропуску строку прийняття спадщини, позивач просить встановити йому додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2021 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді від 28 серпня 2021 року по справі відкрито провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2021 року витребувано з П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18).

Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується доказами у справі, а саме: копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , відповідно до якого батьком позивача є ОСОБА_4 , а матір`ю ОСОБА_3 ; Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 16.07.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_4 є сином ОСОБА_2 ; копією свідоцтва про укладення шлюбу між батьками позивача серії НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 20 липня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №06 від 20 липня 2021 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до якої входять грошові кошти недоотриманої пенсії.

Єдиний син померлої ОСОБА_2 - батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 23.02.1994 року відділом РАГС м.Волгодонська Ростовської області, актовий запис №1467. Таким чином, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті бабусі ОСОБА_2 .

У встановлений законом шестимісячний строк позивач не зміг звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, оскільки ОСОБА_2 померла на тимчасово окупованій території України в м. Макіївка Донецької області.

Відповідно до довідки №1238- від 08.07.2019 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Макіївка Донецької області, взятий на облік як внутрішньо переміщена особа.

Відповідно до довідки № від 11.06.2015 року померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка села Максимівка Бондарського району Тамбовської області, взята на облік, як внутрішньо переміщена особа з реєстрацією в АДРЕСА_1 .

Проте, як зазначає позивач, останні свої роки життя ОСОБА_2 проживала м. Макіївка Донецької області, тобто на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка села Максимівка Бондарського району Тамбовської області, є громадянкою України.

З огляду на окупацію м. Макіївка Донецької області самостійно перетин до окупованих територій ОСОБА_1 не здійснював, в зв`язку з тим, що побоювався за своє життя та здоров`я, з причини періодичного закриття контрольно-пропускних пунктів або некоректністю їх роботи з боку самопроголошених республік та неможливістю гарантування органів державної влади України щодо захисту життя та здоров`я на окупованих територіях.

Крім того, через встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів, пов`язаних із поширенням гострої респіраторної хвороби «COVID-19», закриття пропускних пунктів, позивач був позбавлений можливості потрапити до тимчасово окупованої території для отримання документів, що підтверджують факт смерті бабусі, а з березня 2020 року через пандемію та встановлення карантину, пропускні пункти так званої ДНР взагалі були закриті для осіб, які не зареєстровані на окупованій території.

У зв`язку з тим, що свідоцтво про смерть та лікарське свідоцтво про смерть були видані органами самопроголошеної влади на непідконтрольній території, 14 липня 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дендорфу А.С. було відмовлено у проведені державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2021 року, ухваленим у справі № 204/5310/21 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, було встановлено факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України.

20.07.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі вищевказаного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2021 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про смерть бабусі ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 .

Таким чином, факт смерть спадкодавця ОСОБА_2 була зареєстрована органами державної влади України лише 20.07.2021 року та лише з цієї дати позивач отримав свідоцтво про смерть, тобто документ, який необхідний для відкриття спадкової справи. Після отримання свідоцтва про смерть позивач 23.07.2021 року звернувся до державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. для отримання спадщини.

Постановою державного нотаріуса П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. від 23 липня 2021 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємцеві, який не прийняв спадщину в установлений законом термін.

Відповідно до копії спадкової справи №275/2021 року, заведеної після смерті ОСОБА_2 державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г., наданої на запит суду, з заявою про отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори 23.07.2021 року звернувся лише позивач ОСОБА_1 .

Зважаючи на вищенаведені обставини, суд вважає, що передбачений чинним законодавством строк для звернення з заявою для прийняття спадщини пропущений позивачем з поважних причин, тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням йому додаткового строку в два місяці, достатнього для подачі заяви до нотаріуса для прийняття спадщини за законом після смерті бабусі, який відраховувати з дня набрання законної сили рішенням суду.

Будь-яких доказів в спростування вимог позивача суду не надано.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, зважаючи на клопотання представника позивача, витрати по справі покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , додатковий строк у два місяці для подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за законом після смерті бабусі ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обчислювати з дня набрання законної сили рішенням суду.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева