Постанова

Іменем України

01 червня 2022 року

м. Київ

справа № 467/713/20

провадження № 61-3934св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Арбузинська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Позовну заяву мотивовано тим, що 16 лютого 2018 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений виконувачем обов`язків старости с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області ОСОБА_5 , реєстраційний номер 24, відповідно до якого ОСОБА_4 заповів позивачу належну йому земельну ділянку, площею 7,72 га, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі і на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 27 вересня 2018 року за № 45543406 чинним значиться заповіт ОСОБА_4 від 31 жовтня 2007 року, а інформація щодо заповіту від 16 лютого 2018 року в Спадковому реєстрі відсутня.

ОСОБА_1 зазначає, що відомості до Спадкового реєстру щодо заповіту від 16 лютого 2018 року не були внесені у зв`язку з відсутністю в клієнтській базі Міністерства юстиції України Арбузинської селищної ради як територіальної громади.

Однак після завершення процедур реформування Арбузинська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області відмовилася вчиняти дії для внесення відомостей до Спадкового реєстру щодо заповіту, про що повідомила у відповіді від 16 квітня 2020 року.

ОСОБА_1 вважає, що Арбузинська селищна рада Миколаївської області є правонаступником всього майна Новокрасненської сільської ради, своєю бездіяльністю щодо невнесення відомостей до Спадкового реєстру щодо заповіту ОСОБА_4 порушує її права як спадкоємця після смерті останнього щодо розпорядження та користування спадковим майном.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:

- встановити факт відповідності вимогам закону щодо права посвідчувати заповіт виконуючого обов`язки старости с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області ОСОБА_5 , зареєстрований в реєстрі за № 24 від 16 лютого 2018 року, за яким ОСОБА_4 заповів своїй дочці ОСОБА_1 належну йому на праві власності земельну ділянку, площею 7,72 га, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт серії МК № 748665 від 21 листопада 2004 року);

- зобов`язати Арбузинську селищну раду Арбузинського району Миколаївської області направити до Миколаївської регіональної філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі - ДП «Національні інформаційні системи») документи: рішення Новокрасненської сільської ради від 27 червня 2017 року № 1 «Про добровільне об`єднання територіальних громад»; рішення Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області від 10 січня 2018 року № 10 «Про початок реорганізації Новокрасненської сільської ради»; рішення про покладення обов`язків старости та рішення про скасування таких обов`язків від 10 січня 2018 року № 7, від 15 січня 2018 року № 17, від 26 січня 2018 року № 39, від 23 лютого 2018 року № 104; рішення про виготовлення номерних печаток, якщо таке приймалося; розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації «Про затвердження висновку щодо відповідності Конституції та Законам України»; заяву про приєднання до Договору про надання ідентифікаторів доступу до Єдиних та Державних реєстрів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 грудня 2020 року у складі судді Кірімової О. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що, посвідчуючи 16 лютого 2018 року заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , виконуючий обов`язки старости села Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області не зареєстрував цей заповіт у Спадковому реєстрі, тому наявні обставини, які зумовлюють недійсність (нікчемність) такого заповіту, який не може створювати юридичних наслідків.

Також суд вказав, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту. Вимога про встановлення факту відповідності вимогам закону щодо права посвідчувати заповіт посадовою особою не є належним способом захисту прав позивача та не приведе до реального відновлення порушених прав позивача.

Крім того, суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом та/або посадовими особами, які мають на те повноваження відповідно до Закону України «Про нотаріат».

Також суд вважав за необхідне відмовити в задоволенні вимог в частині зобов`язання Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області направити до Миколаївської регіональної філії ДП «Національні інформаційні системи» документи, оскільки такі вимоги є похідними від попередніх, в задоволенні яких судом відмовлено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 грудня 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Зобов`язано Арбузинську селищну раду Арбузинського району Миколаївської області подати ДП «Національні інформаційні системи» або його філіям заяву за формою, наведеною в додатках 1-3, 9 Положення про Спадковий реєстр про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі, складеного 16 лютого 2018 року ОСОБА_4 , посвідченого виконуючим обов`язки старости с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області ОСОБА_5 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції постановив, що заповіт ОСОБА_4 від 16 лютого 2018 року було посвідчено уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 26 січня 2018 року № 39 і не суперечить статті 1251 ЦК України, статті 37 Закону України «Про нотаріат», пункту 5 підпункту «б» частини першої статті 38, статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивач обрала неналежний (неефективний) спосіб захисту права.

Невнесенням відомостей про заповіт від 16 лютого 2018 року до Спадкового реєстру, який було посвідчено уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування, порушуються права позивача, яка в даному випадку позбавляється можливості реалізувати свої спадкові права як спадкоємиця за заповітом.

Зобов`язання відповідача вчинити дії шляхом подання ДП «Національні інформаційні системи» або його філіям заяви за формою, наведеною в додатках 1-3, 9 Положення про Спадковий реєстр для реєстрації заповіту в Спадковому реєстрі, є ефективним способом захисту, оскільки відповідає положенням вимог статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), і виходячи з приписів пункту 2.3 цього Положення та пунктів 7, 8 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі приведе до поновлення порушеного права позивача.

При цьому встановлення факту посвідчення заповіту уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування не потребує самостійної його констатації в резолютивній частині судового рішення, тому що входить до предмета доказування більш ширшої за змістом вимоги - про зобов`язання вчинити певні дії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у березні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження постанови Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року заявник вказує відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, неправильно застосував вимоги статті 37 Закону України «Про нотаріат», пункт 2.3 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5, пункт 8 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 491, до спірних правовідносин в частині визначення суб`єкта, який несе обов`язок подання заяви про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі.

Отже, позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, який не відповідає змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також не забезпечує поновлення порушеного права, оскільки заява про реєстрацію заповіту, складена та направлена не суб`єктом, визначеним законом, не може бути підставою для внесення відомостей до Спадкового реєстру.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ковалик М. Ф., зазначила, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відзиви на касаційну скаргу від Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області та ОСОБА_3 не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року і витребувано із Арбузинського районного суду Миколаївської області цивільну справу № 467/713/20.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 748665, виданого 21 листопада 2006 року Арбузинською районною державною адміністрацією, ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянку, площею 7,72 га, розташована в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

31 жовтня 2007 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області ОСОБА_6, відповідно до якого зробив особисте розпорядження на випадок своєї смерті, за яким державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,72 га, серії МК № 748665, виданий 21 листопада 2006 року Арбузинською районною державною адміністрацією, заповів ОСОБА_2

16 лютого 2018 року ОСОБА_4 склав інший заповіт, посвідчений виконуючим обов`язки старости с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області ОСОБА_5 , відповідно до якого зробив особисте розпорядження на випадок своєї смерті, за яким земельну ділянку, розташовану в межах території Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,72 га, (державний акт серії МК № 748665, виданий 21 листопада 2004 року Арбузинською районною державною адміністрацією) заповів ОСОБА_1

Новокрасненська сільська рада Арбузинського району Миколаївської області як юридична особа з організаційно-правовою формою орган місцевого самоврядування зареєстрована в Єдиному державному реєстрі відомостей про юридичну особу 21 липня 1997 року. Її діяльність як юридичної особи припинена 31 травня 2018 року.

Відповідно до рішення Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області від 10 серпня 2017 року № 1 «Про добровільне об`єднання територіальних громад» здійснено об`єднання територіальних громад селища Арбузинка, села Полянка, села Вишневе Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області та села Новокрасне Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області у Арбузинську територіальну громаду з центром у смт Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області; повноваження Новокрасненської сільської ради, Новокрасненського сільського голови припинено в день набуття повноважень селищною радою, селищним головою, обраними об`єднаною територіальною громадою, утвореною внаслідок добровільного об`єднання; правонаступником всього майна, прав та обов`язків Новокрасненської сільської ради визначено Арбузинську селищну раду, обрану об`єднаною територіальною громадою.

Згідно з рішенням Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 10 серпня 2017 року № 2 «Про добровільне об`єднання територіальних громад» здійснено об`єднання територіальних громад селища Арбузинка, села Полянка, села Вишневе Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області та села Новокрасне Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області у Арбузинську територіальну громаду з центром у смт Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області; повноваження Арбузинської селищної ради, Арбузинського селищного голови припинено в день набуття повноважень селищною радою, селищним головою, обраним об`єднаною територіальною громадою, утвореною внаслідок добровільного об`єднання; правонаступником всього майна, прав та обов`язків Арбузинської селищної ради визначено Арбузинську селищну раду, обрану об`єднаною територіальною громадою.

Арбузинською селищною радою Миколаївської області прийнято рішення від 10 січня 2018 року № 7 «Про покладення обов`язків старости та затвердження Положення про старосту»,відповідно до якого до обрання старост на перших виборах старост Арбузинської об`єднаної територіальної громади покладено виконання обов`язків старости у селі Новокрасне Арбузинської селищної ради на ОСОБА_5 з 10 січня 2018 року, який здійснював повноваження Новокрасненського сільського голови до об`єднання, та затверджено Положення про старосту села Новокрасне Арбузинської селищної ради.

Відповідно до рішення Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 15 січня 2018 року № 17«Про внесення змін до Положення про старосту Арбузинської селищної ради об`єднаної територіальної громади» внесено зміни до рішення Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 10 січня 2018 року № 7 «Про покладення обов`язків старости та затвердження Положення про старосту» шляхом виключення з підпункту 2.4.1 пункту 2 слів «вчиняє нотаріальні дії, передбачені частиною першою статті 37 Закону України «Про нотаріат»; викладено Положення про старосту Арбузинської селищної ради об`єднаної територіальної громади в новій редакції.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 26 січня 2018 року № 39 «Про покладення обов`язків із вчинення нотаріальних дій на виконуючого обов`язки старости с. Новокрасне» уповноважено виконуючого обов`язки старости села Новокрасне ОСОБА_5 як посадову особу місцевого самоврядування вчиняти нотаріальні дії, передбачені частиною першою статті 37 Закону України «Про нотаріат», приймати заяви та доручення на вчинення нотаріальних дій. Повноваження, перелічені в пункті 1 цього рішення, можуть вчинятися лише на території села, у якому особа повноважена виконувати обов`язки старости відповідно до рішення Арбузинської селищної ради від 10 січня 2018 року № 7.

Рішенням виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 23 лютого 2018 року № 104 «Про скасування рішення виконавчого комітету № 36 від 26.01.2018 року «Про покладення обов`язків із вчинення нотаріальних дій на в. о. старости с. Новокрасне»» скасовано рішення виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 26 січня 2018 року № 39 «Про покладення обов`язків із вчинення нотаріальних дій на в. о. старости с. Новокрасне».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 25 вересня 2018 року Арбузинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

27 вересня 2018 року після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л. М. заведено спадкову справу № 58-2018, відповідно до якої із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 надала заяву про відмову від прийняття спадщини за законом.

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 53470266 від 27 вересня 2018 року за № 45543406 значиться чинним заповіт ОСОБА_4 від 31 жовтня 2007 року. Інформація щодо заповіту від 16 лютого 2018 року в Спадковому реєстрі відсутня.

Відповідно до роз`яснень приватного нотаріуса Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л. М. від 01 жовтня 2018 року № 602/02-14 ОСОБА_1 повідомлено, що приватний нотаріус відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що поданий нею заповіт від 16 лютого 2018 року, складений ОСОБА_4 , посвідчено з порушенням вимог щодо його посвідчення і дані про цей заповіт в Спадковому реєстрі відсутні. У заповіті невірно зазначено серію державного акта на право власності на земельну ділянку та рік його видачі Арбузинською районною державною адміністрацією. Також повідомлено про існування ще одного заповіту, який значиться в Спадковому реєстрі як чинний, та запропоновано в судовому порядку вирішити питання чинності заповітів та визначення кола спадкоємців.

Листом ДП «Національні інформаційні системи» від 24 вересня 2020 року адвокату ОСОБА_1 Ковалик М. Ф. роз`яснено, що відповідно до пункту 2.3 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5, посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчення заповітів шляхом подання Підприємству або його регіональним філіям заяв за формою, наведеною в додатках цього Положення. Тому в день отримання заяви від відповідальної особи органу місцевого самоврядування заповіт буде зареєстровано у Спадковому реєстрі.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2019 року у справі № 467/407/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Арбузинської селищної ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Новокрасненська сільська рада Арбузинського району Миколаївської області, про визнання заповіту таким, що втратив чинність, та тлумачення заповіту відмовлено

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника Ковалик М. Ф. залишено без задоволення, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2019 року залишено без мін.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 07 травня 2020 року, у справі № 467/356/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 , про тлумачення заповіту відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 січня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 травня 2020 року у справі № 467/356/19 скасовано, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Постановлено тлумачити зміст заповіту ОСОБА_4 від 31 жовтня 2007 року, посвідченого секретарем Новокрасненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області ОСОБА_6 за реєстровим номером 109, зареєстрованого 01 жовтня 2008 року в Спадковому реєстрі за номером 45543406, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно з яким ОСОБА_4 заповів ОСОБА_2 , 1971 року народження, земельну ділянку, площею 7,72 га, кадастровий номер :03:000:0126, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 748665 від 21 листопада 2006 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, і доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Предметом позову у справі, яка є предметом касаційного розгляду, є вимоги позивача, на користь якої ОСОБА_4 16 лютого 2018 року складено заповіт, посвідчений виконуючим обов`язки старости с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області ОСОБА_5 , встановити факт відповідності вимогам закону права посвідчувати такий заповіт, а також зобов`язати Арбузинську селищну раду Арбузинського району Миколаївської області направити до Миколаївської регіональної філії ДП «Національні інформаційні системи» документи, необхідні для реєстрації цього заповіту у Спадковому реєстрі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, наявні обставини, які зумовлюють недійсність (нікчемність) такого заповіту, який не може створювати юридичних наслідків, а по-друге, позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав.

Натомість апеляційний суд вважав, що зобов`язання відповідача вчинити дії шляхом подання ДП «Національні інформаційні системи» або його філіям заяви за формою, наведеною в додатках 1-3, 9 Положення про Спадковий реєстр для реєстрації заповіту в Спадковому реєстрі, є ефективним способом захисту, оскільки приведе до поновлення порушеного права позивача, і задовольнив позов у цій частині вимог.

Щодо нікчемності заповіту, посвідченого виконуючим обов`язки старости села

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частинами другою-шостою статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів; 4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 5) засвідчують справжність підпису на документах; 6) видають свідоцтва про право на спадщину; 7) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Положеннями частин першої і другої статті 14-1Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час складення ОСОБА_4 заповіту від 16 лютого 2018 року) визначено, що староста є виборною посадовою особою місцевого самоврядування. Староста обирається жителями села, селища (сіл, селищ), розташованого на території відповідного старостинського округу, на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі.

Пунктом 13статті 54-1 цього Закону України визначено, що староста здійснює інші повноваження, визначені цим та іншими законами.

При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, за змістом пункту 1.2 якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Відповідно до вимог Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за № 831/19569, відомості про заповіти, посвідчені нотаріусами, посадовими та службовими особами, зазначеними в статтях 1251, 1252 ЦК України, статті 37 та частині першій статті 40 Закону України «Про нотаріат», підлягають внесенню до Спадкового реєстру. Так само підлягають внесенню до реєстру і відомості про зміну і скасування заповіту.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на загальнодозвільний підхід законодавця щодо можливості особи, яка опинилася в різних життєвих ситуаціях, скласти заповіт, який може посвідчуватися доволі широким колом осіб, зазначених у статті 1252 ЦК України. Призначення цього - переконатися у дійсній волі особи, яка складає заповіт, і надати можливість її виразити, а особам, до спадкування якими прагнув заповідач, - отримати це майно у спадщину.

Не відповідає це і засадам справедливості, адже цим нехтується остання воля заповідача. Указане не впливає на форму правочину, волевиявлення заповідача і на ті вимоги про порядок його посвідчення, які закріплені в ЦК України.

Інший підхід призводить до необґрунтованості покладення відповідальності за порушення уповноваженою особою органу місцевого самоврядування законодавства, яке регулює порядок його діяльності, на заповідача та спадкоємців, які не зобов`язані бути обізнаними з процедурним законодавством, що є порушенням принципу поваги до волі заповідача та обов`язковості її виконання, а також неспівмірним втручанням держави у право спадкоємців за заповітом мирно володіти своїм майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2021 року у справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20), постанови Верховного Суду від 12 липня 2021 року у справі № 495/87/15-ц, від 11 серпня 2021 у справі № 220/183/20, від 23 лютого 2022 року у справі № 688/3144/20).

Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що заповіт ОСОБА_4 від 16 лютого 2018 року було посвідчено уповноваженою особою органу місцевого самоврядування, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Арбузинської селищної ради Миколаївської області від 26 січня 2018 року № 39 і не суперечить статті 1251 ЦК України, статті 37 Закону України «Про нотаріат», статтям 14-1, 38, 54-1, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час складення ОСОБА_4 заповіту від 16 лютого 2018 року).

Щодо обраного позивачем способу захисту своїх прав

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У разі якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано позивачем те, що 27 вересня 2018 року приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л. М. заведено спадкову справу № 58-2018 у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяви про прийняття спадщини до нотаріуса подали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а дружина спадкодавця ОСОБА_3 подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дочки ОСОБА_1

27 вересня 2018 року приватний нотаріус Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л. М. звернулася із запитом до Новокрасненського старостинського округу Арбузинської селищної ради, відповідно до якого просила повідомити про причини не внесення даних про заповіт ОСОБА_4 від 16 лютого 2018 року до Спадкового реєстру.

18 жовтня 2018 року виконуючий обов`язки старости с. Новокрасне ОСОБА_5 до своєї відповіді на запит приватного нотаріуса Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області Грицаєнко Л. М. долучив копію відповіді ДП «Національні інформаційні системи», з якої слідує, що заява про державну реєстрацію заповіту ОСОБА_4 від 16 лютого 2018 року подавалася на державну реєстрацію, але її не було внесено до Спадкового реєстру у зв`язку з відсутністю в клієнтській базі Міністерства юстиції України Арбузинської селищної ради Миколаївської області як територіальної громади.

При цьому повідомлялося, що відомості про заповіти будуть внесені після відображення всіх змін щодо створеної територіальної громади на офіційному веб-сайті Верховної Ради України та в клієнтській базі реєстрів.

30 травня 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено запис про припинення Новокрасненської сільської рада Арбузинського району Миколаївської області як юридичної особи.

Листом ДП «Національні інформаційні системи» від 24 вересня 2020 року адвокату ОСОБА_1 Ковалик М. Ф. роз`яснено, що відповідно до пункту 2.3 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5, посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчення заповітів шляхом подання Підприємству або його регіональним філіям заяв за формою, наведеною в додатках цього Положення. Тому в день отримання заяви від відповідальної особи органу місцевого самоврядування заповіт буде зареєстровано у Спадковому реєстрі.

Відповідно до пункту 1.7 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 року за № 831/19569, відомості про заповіти, у тому числі посвідчені посадовими та службовими особами, зазначеними в статтях 1251 та 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 та частині першій статті 40 Закону України «Про нотаріат», спадкові договори та внесення змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру.

Згідно з пунктом 4 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 491, державній реєстрації у Спадковому реєстрі підлягають заповіти і спадкові договори, посвідчені нотаріусами, консульськими установами України, посадовими та службовими особами, що зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 та частині першій статті 40 Закону України «Про нотаріат», а також зміни до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що дії відповідача щодо невнесення до Спадкового реєстру заповіту ОСОБА_4 від 16 лютого 2018 року є неправомірними, оскільки вони порушують права позивача, яка в даному випадку позбавляється можливості реалізувати свої права як спадкоємець за заповітом на підставі статей 1223, 1233, 1257 ЦК України.

Отже, зобов`язання відповідача вчинення дій шляхом подання ДП «Національні інформаційні системи» або його філіям заяви за формою, наведеною в додатках 1-3, 9 Положення про Спадковий реєстр для реєстрації заповіту в Спадковому реєстрі є ефективним способом захисту, оскільки відповідає вимогам статті 16 ЦК України і виходячи з приписів пункту 2.3 Положення про Спадковий реєстр та пунктів 7, 8 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі та призведе до поновлення порушеного права позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що тлумачення норм цивільного законодавства України свідчить, що несвоєчасне здійснення державної реєстрації посвідченого заповіту в Спадковому реєстрі не зумовлює його нікчемність та не є підставою для оспорюваності заповіту (постанова Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 755/8776/18 (провадження № 61-4841св20).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Щодо розподілу судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишаються без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк