Справа № 504/1383/21
Провадження № 2-о/504/13/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2022смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря - Сухіни Н.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, смт. Доброслав, заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , БПМП, який перебуває тривалий час на стаціонарному лікуванні в КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» с. Олександрівка, Одеського району Одеської області, за участі зацікавленої особи - Державної міграційної служби України у Лиманському районі Одеської області, про встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у квітні 2021 року звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із вказаною заявою.

Як встановлено з доданих до заяви матеріалів, ОСОБА_1 страждає на стійке психічне захворювання - параноїдну шизофренію, безперервного перебігу, галюцинаторно- параноїдний синдром на фоні дефектного стану по апатико- абуличному типу.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.05.2021 року заяву залишено без руху.

Станом на 23.06.2021 року директор медичний КНП «ООПЛ-2» ООР ОСОБА_2 надіслала листа № 388 від 17.06.2021 року про те, що в теперішній час ОСОБА_1 не визнавався у встановленому порядку недієздатним чи обмежено дієздатним.

В теперішній час ОСОБА_1 перебуває у психіатричному лікувальному закладі.

Відповідальною особою по оформленню документації ОСОБА_1 визначено лікаря ОСОБА_3 .

Заявник подав письмову заяву від 24.12.2021 року про розгляд справи у свою відсутність, доводи заяви підтримав повністю.

Представник заінтересованої особи сповіщений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився, причини неявки суду не повідомив, свої письмові заперечення щодо суті заяви не надіслав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про можливість задоволення заяви з наступних підстав:

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області.

В Україні проживає з дня свого народження.

Закінчив 8 класів с. Матроска Ізмаїльського району Одеської області, проживав разом із батьком ОСОБА_4 та мамою - ОСОБА_5 .

З 1981 року по 1982 рік навчався в ПТУ №8 м. Ізмаїл.

Після закінчення ПТУ працював у порту м. Ізмаїл.

За змістом довідки № 060323 від 20 лютого 1990 року ЮГ 311/192 знаходився в місці позбавлення волі з 03.07.1989 року по 20.02.1990 року.

За рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.12.1989 року ОСОБА_1 переведено до психіатричної лікарні з посиленим наглядом, в якій він перебуває з 20.02.1990 року по теперішній час.

В теперішній час зв`язок з рідними втрачений. ОСОБА_1 в теперішній час потребує оформлення до будинку- інтернат.

Проте відсутність паспорту громадянина України лишає заявника отримувати пенсійну допомогу.

Вирішуючи питання доводів заяви по суті, суд виходить з наступного:

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів:

постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року;

постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року;

постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року;

постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду;

наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника;

народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо;

народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України "Про громадянство України" встановлюється набуття громадянства України.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, суд дійшов до висновку, що вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України".

Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

На підставі наведеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст. ст. 258-260, 315, 353 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Встановити юридичний факт постійного проживання на території України громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Саф`яни Ізмаїльського району Одеської області, за станом на 13 листопада 1991 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Суддя В.К. Барвенко