Провадження № 2/761/4690/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва:

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

позивача та її представника : ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна, -

в с т а н о в и в:

В червні 2021 р. ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про витребування майна, в якому просила суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 транспортний засіб - автомобіль марки «Suzuki», 2017 р.в., номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , стягнути витрати на правничу допомогу.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 18.05.2002 р., який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.01.2020 р. розірвано. Під час шлюбу ОСОБА_1 за особисті кошти, подаровані батьками, було придбано автомобіль марки «Suzuki», 2017 р.в., номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Позивач зазначає, що рамках розгляду цивільної справи №759/13848/18 ОСОБА_4 відмовився від позову в частині поділу спільного майна подружжя - автомобіля марки «Suzuki», 2017 р.в., номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , провадження у справі в цій частині було закрито, що на думку позивача, свідчить про визнання ОСОБА_4 факту належності спірного автомобіля виключно ОСОБА_1 .

Відповідач утримує у себе без законних підстав спірний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , чим порушив права позивача як власника.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 04.08.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 29.09.2021 р. прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , здійснено перехід з спрощеного позовного провадження в загальне з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 06.12.2021 р. закрито підготовче провадження у цивільній справі №761/22837/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку автомобіля.

Ухвалою суду від 03.06.2022 р. закрито провадження по цивільній справі №761/22837/21 в частині усіх позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частини транспортного засобу марки «Suzuki SX4», номерний знак НОМЕР_2 .

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин, просили його задовольнити.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову.

За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 18.05.2002 р., який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.01.2020 р. у справі №759/13848/18 розірвано.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 25.01.2018 р. транспортний засіб марки «Suzuki», 2017 р.в., номер шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Для застосування ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 30 червня 2020 року у справі№ 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19) та від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19), задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Як зазначено в п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що спірний автомобіль належить ОСОБА_1 , хоча фактично перебуває у відповідача ОСОБА_4 без правової підстави.

Судом враховано, що у цивільній справі №759/13848/18, предметом якої було визнання права власності по Ѕ частині на спірний автомобіль, ОСОБА_4 відмовився від позову і відмова була прийнята судом згідно ухвали від 15.01.2020 року (а.с.11) на підставі вимог п.4 п.1 ст.255 ЦПК України.

При цьому, з позовом про визнання автомобіля спільною сумісною власністю ОСОБА_4 не звертався, відповідного рішення суду за наслідками вирішення такого позову не надавав.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 користується належним позивачці автомобілем, про що фактично не заперечував, він перешкоджає позивачу як власнику майна розпоряджатися її майном на власний розсуд.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність витребування із володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 - транспортний засіб марки «Suzuki SX4», номерний знак НОМЕР_2 ., 2017 р.в., номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 та оригінал свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі - 2696 грн. 20 коп.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 319, 321, 387, 391 ЦК України та керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна, - задовольнити повністю.

Витребувати із володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 - транспортний засіб марки «Suzuki SX4», номерний знак НОМЕР_2 ., 2017 р.в., номер шасі (кузов, рами) НОМЕР_1 та оригінал свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі - 2696 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне рішення виготовлено 06.06.2022 р.

Суддя: Осаулов Андрій Анатолійович