Справа № 462/2481/20 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/3212/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 , її представника -

ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договорами позики,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у формі розписки від 11 січня 2017 року в розмірі 60000 доларів США, що в еквіваленті, згідно з офіційним курсом НБУ, становить 1622910 грн., та заборгованість за договором позики у формі розписки від 14 липня 2017 року в розмірі 25000 доларів США, що в еквіваленті, згідно з офіційним курсом НБУ, становить 676212 грн. 50 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що вказані суми грошових коштів відповідач позичив у нього для придбання трьох квартир, а саме: за першою розпискою - двокімнатної квартири (будівельний номер АДРЕСА_1 та однокімнатної квартири (проектний номер АДРЕСА_2 , за другою розпискою - однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , які зобов`язувався повернути в строк до 31 грудня 2018 року, однак, свої зобов`язання за вказаними договорами позики не виконав і на його неодноразові вимоги позичених коштів не повернув.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором позики від 11 січня 2017 року в розмірі 60000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором позики від 14 липня 2017 року в розмірі 25000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10510 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , яка не брала участі у розгляді даної справи, однак, вважає, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про її права та обов`язки. Просить рішення суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_5 є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року, і який подав до неї позов в іншій справі про поділ спільного майна подружжя, в якому, серед іншого, просив стягнути з неї грошові кошти в сумі 42500 доларів США, в якості 1/2 частини боргових зобов`язань подружжя за договорами позики від 11 січня 2017 року та 14 липня 2017 року, укладеними ним в інтересах сім`ї для придбання квартир, які він сплатив позикодавцю ОСОБА_4 на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2020 року.

Апелянт вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та обов`язки, оскільки на підставі цього рішення до неї пред`явлено вимогу про стягнення 1/2 частини позичених відповідачем у позивача грошових коштів, позаяк, до участі у справі її суд першої інстанції не залучив, чим допустив порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Також зазначає, що позивач ОСОБА_4 є рідним братом відповідача ОСОБА_5 і, на її переконання, вказаний спір є штучним, а укладені договори позики - фіктивними і не виконувалися жодною із сторін, а були створені з метою зменшення її (апелянта) частки в спільному майні подружжя, яке є предметом спору в іншій справі.

Апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що договори позики укладені під час шлюбу і стосовно значних сум, а тому на їх укладення необхідна була її, як дружини позичальника, письмова згода, якої вона не давала.

Окрім того, стверджує, якщо б суд першої інстанції залучив її до участі у справі, то вона обов`язково поставила б під сумнів сам факт позики та момент складення розписок, у зв`язку з чим, ініціювала б проведення в даній справі відповідної експертизи.

Відповідач ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта.

У відзиві зазначає, що договори позики у формі розписок, укладені між сторонами, є правомірними правочинами, не визнавалися недійсними, тому згідно ст.204 ЦК України створюють наслідки цивільно-правового характеру.

Наголошує, що такі правочини не є фіктивними, оскільки повністю виконані його сторонами, що підтверджується копіями нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_4 про повне погашення боргу за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2020 року в даній справі.

Вважає, що якщо апелянт ОСОБА_1 ставить під сумнів дійсність договорів, то їй слід звернутися з відповідним позовом про визнання їх недійсними.

Окрім того, зазначає, що для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_4 повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому розгляд справи проведено у його відсутності, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за договорами позики, оформленими у виді розписок від 11 січня та 14 липня 2017 року, згідно з якими, відповідач ОСОБА_5 позичив у свого рідного брата - позивача ОСОБА_4 грошові кошти в загальній сумі 85000 доларів США на придбання трьох квартир, які відповідач повинен був повернути позичальнику в строк до 31 грудня 2018 року (а.с.7-8, 33-34).

У своєму відзиві на позовну заяву (а.с.24-28) відповідач ОСОБА_5 не заперечував факту укладення договорів позики, пояснюючи, що такі укладались ним з метою придбання нерухомого майна - однієї квартири для проживання своєї сім`ї, а інших двох квартир - для здачі в оренду з метою отримання прибутку для забезпечення матеріальних потреб своєї сім`ї, а отже, в інтересах сім`ї, якою на той час була його дружина - апелянт ОСОБА_1 та їхній малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між відповідачем ОСОБА_5 та апелянтом ОСОБА_1 розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року.

У червні 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому, серед іншого, просив стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 42500 доларів США, як 1/2 частину боргових зобов`язань подружжя за договорами позики від 11 січня 2017 року та 14 липня 2017 року, укладеними в інтересах сім`ї для придбання квартир, які є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Враховуючи наведену вище норму закону й названу відповідачем у відзиві на позовну заяву обставину про те, що договори позики у формі розписок укладались ним в інтересах сім`ї для придбання квартир, суд першої інстанції повинен був залучити до участі у справі апелянта ОСОБА_1 , оскільки вказані договори позики стосуються її прав та обов`язків, що підтверджено, в тому числі, й наявністю відкритого провадження в іншій цивільній справі №466/5303/21 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення з неї 1/2 частини грошових коштів, які відповідач отримав в позику і сплатив ОСОБА_4 на підставі оскаржуваного рішення суду (а.с.47-53).

Пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною третьою статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Отже, з наведеної вище підстави та з урахуванням тієї обставини, що суд першої інстанції прийняв судове рішення, яке стосується прав та обов`язків апелянта, що не була залучена до участі у справі, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні вказаного позову.

Ураховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, та у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 , понесенні нею судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 15765 грн. підлягають стягненню з позивача.

У зв`язку з перебуванням судді-доповідача у відпустці 26 та 27 травня 2022 року, повний текст постанови складений в перший робочий день після відпустки - 30 травня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договорами позики - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 15765 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 30 травня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич