Єдиний унікальний номер 341/1933/21
Номер провадження 2/341/72/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

представника позивача ОСОБА_2.,

розглянув у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів і визнання протиправними дій.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» (далі - Банк) про захист прав споживачів і визнання протиправними дій, в якому просить:

- визнати протиправними дії АТ «Альфа-Банк» щодо нарахування боргу за кредитним договором від 10 грудня 2007 року № 604 в розмірі 57294,89 доларів США за період з 01 листопада 2014 року до 03 червня 2020 року;

- визнати неправомірними дії АТ «Альфа-Банк» щодо зарахування погашення боргу на суму 641000,0 гривень в результаті реєстрації права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому пунктом 3.8 кредитного договору від 10 грудня 2007 року № 604;

- визнати протиправними дії АТ «Альфа-Банк» щодо включення анульованої ОСОБА_1 основної суми кредитної заборгованості в розмірі 1078199,93 гривень у вигляді додаткового блага до податкової звітності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» форми 1 ДФ.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Банк протиправно нарахував борг за кредитним договором від 10 грудня 2007 року № 604 у розмірі 57 294,89 доларів США за період з 01 листопада 2014 року до 03 червня 2020 року, оскільки відповідач скористався правом дострокового стягнення заборгованості і рішенням суду від 25.11.2015 у справі № 341/2754/14-ц з ОСОБА_1 стягнуто всю суму заборгованості за вказаним кредитним договором, яка станом на 01.111.2014 становила 372489,64 грн. Після цього, на переконання позивача, Банк не мав права нараховувати заборгованість за договором поза межами його дії, зобов`язання за яким вважається припиненим.

Відповідно, ОСОБА_1 вважає неправомірним зарахування погашення боргу на суму саме 641000,0 грн в результаті реєстрації права власності на предмет іпотеки у порядку, який визначений у пункті 3.8 кредитного договору. Вважає, що Банк за рахунок предмета іпотеки мав задовольнити свої вимоги на суму заборгованості в розмірі 372489,64 грн, стягнуту за рішенням суду, а залишок коштів відповідач повинен був повернути іпотекодавцю.

Також, позивач зазначив, що відповідач неправомірно включив анульовану ОСОБА_1 суму кредитної заборгованості у розмірі 1078199,93 грн у вигляді додаткового блага до податкової звітності Банку форми 1 ДФ. Зважаючи, що ринкова вартість майна у розмірі 641000,0 грн повністю перекриває суму боргу, визначену судовим рішенням, ОСОБА_1 наполягає на протиправності дій Банку щодо прощення (анулювання) залишку заборгованості в розмірі 1078199,93 грн, у результаті чого позивач зобов`язаний включити такий анульований залишок у вигляді додаткового блага до податкової звітності і сплатити відповідні податки і військовий збір.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04 листопада 2021 року, яке відкладено на 23 листопада 2021 року.

Підготовче засідання 23 листопада 2021 року відкладено за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 на 14 грудня 2021 року.

У зв`язку з клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи підготовче засідання 14 грудня 2021 року відкладено на 14 січня 2022 року.

Ухвалою суду від 14 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 лютого 2022 року.

18 січня 2022 року представник відповідача ОСОБА_3 надіслав до суду відзив, у якому позов не визнав. Заперечуючи проти доводів позивача, вказав, що 10 грудня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про іпотечний кредит № 604 (далі - Кредитний договір) із змінами та доповненнями, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 50000,0 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 13 % річних (20% річних за неправомірне, понад встановлені договором строки користування кредитними коштами) та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 04 грудня 2017 року з наступними змінами та доповненнями). Також, 10 грудня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю таке нерухоме майно: земельна ділянка, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, житловою площею 73,9 м2, загальною площею 174,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та АТ «Альфа-Банк» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення та договір про відступлення прав вимоги. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора за вище вказаними Кредитним та Іпотечним договорами. Зазначив, що у зв`язку з неналежним виконанням позивачем взятих на себе за Кредитним договором зобов`язань утворилась заборгованість, яка станом на 03 червня 2020 року становила 57294,89 доларів США. Іпотекодержатель звертався до позивача із вимогою про погашення заборгованості. Проте вимога виконана не була, тому АТ «Альфа-Банк» у порядку, визначеному чинним законодавством, звернувся до державного реєстратора із заявою щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. У зв`язку із чим право власності за іпотекодержателем зареєстровано 10 листопада 2020 року та 12 листопада 2020 року.

Щодо розміру заборгованості зазначив, що позивач безпідставно вказує про відсутність у кредитора права нараховувати відсотки, передбачені Кредитним договором після ухвалення рішення суду від 25 листопада 2015 року у справі № 341/2754/14 про дострокове стягнення заборгованості, оскільки за умовами Кредитного договору передбачено сплата відсотків окремо за правомірне користування кредитними коштами та окремо за неправомірне понад встановлені договором строки користування кредитними коштами у порядку частини другої статті 625 ЦК України. Також зазначив, що умови Кредитного договору надають право кредитору нараховувати відсотки, передбачені умовами договору і після направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості та ухвалення судового рішення про дострокове стягнення заборгованості.

Вказує на те, що вимога про визнання протиправними дій щодо включення анульованої ОСОБА_1 основної суми кредитної заборгованості у вигляді додаткового блага до податкової звітності Банку форми 1ДФ є необґрунтованою і передчасною, оскільки жодних даних про вчинення Банком таких дій матеріали справи не містять.

Вважає позов необгрунтованим та просить відмовити у його задоволенні.

У чергове судове засідання 01 червня 2022 року з`явився представник позивача ОСОБА_2., представник відповідача не з`явився, хоча повідомлений про розгляд справи відповідно до норм статті 128 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_3 01 червня 2022 року надіслав до суду клопотання, у якому просить справу розглядати без його участі, позов не визнає та заперечує проти його задоволення.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частина третя статті 223 ЦПК України).

З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі представника відповідача на підставі наявних матеріалів.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та суду пояснив, що відповідач безпідставно нарахував суму боргу у розмірі 57294,89 доларів США за період з 01 листопада 2014 року до 03 червня 2020 року, оскільки після звернення відповідача з вимогою до позивача про дострокове погашення всієї заборгованості за Кредитним договором, а також стягнення всієї заборгованості відповідно до рішення Галицького районного суду від 25 листопада 2015 року, Кредитний договір припинив свою дію. Таким чином, відповідач втратив можливість нараховувати та стягувати з позивача відсотки за кредитним договором, оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено. Отже, погашення тіла кредиту відбулось повністю. Також вважає, що відповідач не мав жодних підстав для прощення (анулювання) залишку заборгованості, оскільки тіло кредиту, яке входить до складу додаткового блага, відсутнє. Просить задоволити позов у повному обсязі.

Крім того, у судовому засіданні представник позивача просив вважати опискою посилання у тексті позову на суму оціненої ринкової вартості предмета іпотеки в розмірі 651000,0 грн, оскільки згідно з письмовими доказами справи іпотекодержатель (Банк) оцінив заставне майно у розмірі 641000,0 грн, а не 651000,0 грн.

Заслухавши представника позивача, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини.

10 грудня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про іпотечний кредит № 604, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 50000,0 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 04 грудня 2017 року (а. с. 11-18).

Відповідно до пункту 1.5 Кредитного договору проценти за неправомірне користування кредитом - плата, яка встановлюється Банком за користування кредитом після настання строку його погашення, та сплачується позичальником у розмірах та у строки, передбачені цим Договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються.

Згідно з пунктом 3.5 Кредитного договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту (пункт 2.3 цього Договору), він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 20 % річних, порядок нарахування та сплати яких визначається відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 цього Договору.

Пунктом 3.2 Кредитного договору передбачено, що нарахування Банком процентів за користування кредитом починається з дати його видачі готівкою позичальнику по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до пункту 3.3 Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються Банком щомісячно в останній робочий день місяця, за період з першого до останнього дня звітного місяця, а також в день кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного у пункті 2.3 Договору (04 грудня 2017 року).

Пунктом 5.2.9 Кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання щодо поверненню Банку суми боргу за цим Договором він зобов`язаний відповідно до статті 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.

Згідно з пунктом 7.1 Кредитного договору цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно з умов цього Договору.

Також, у якості забезпечення виконання ОСОБА_1 взятих на себе за Кредитним договором зобов`язань, 10 грудня 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Дирдою Н. А. та зареєстрований в реєстрі за № 3336, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю таке нерухоме майно: земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер: :01:001:0127, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, житловою площею 73,9 м2, загальною площею 174,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони цього договору оцінюють предмет іпотеки у розмірі 330000,0 грн (а. с. 70-74).

10 жовтня 2008 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін № 1 до договору про іпотечний кредит від 10 грудня 2007 року № 604, відповідно до умов якого внесено зміни до пункту 2.2 Кредитного договору та викладено його в такій редакції: за користування кредитом з 01 листопада 2008 року встановлюється процентна ставка в розмірі 15 % річних (а. с. 64)

28 квітня 2011 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін та доповнень № 5 до договору про іпотечний кредит від 10 грудня 2007 року № 604, відповідно до умов якого внесено зміни до пунктів 2.2 та 3.5 Кредитного договору та викладено їх в такій редакції: за користування кредитом з 28 квітня 2011 року встановлюється процентна ставка в розмірі 13 % річних; у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту (пункти 2.3 та 2.4 цього Договору), він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи із процентної ставки у розмірі 20 % річних, порядок нарахування та сплати яких визначається відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 цього Договору про іпотечний кредит (а. с. 68)

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та АТ «Альфа-Банк» укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення та договір про відступлення прав вимоги. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора за вище вказаними Кредитним та Іпотечним договорами.

Відповідно до рішення Галицького районного суду від 25 листопада 2015 року у справі 341/2754/14-ц ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 372489,64 грн (а. с. 22-27).

Відповідач звертався до позивача із вимогами про погашення заборгованості за Кредитним договором на суму 57294,89 доларів США (а. с. 4, 8-10). Проте вимоги виконані не були. Тому АТ «Альфа-Банк» звернувся до державного реєстратора із заявою щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 листопада 2020 року, індексний номер витягів 232282125 та 232280273, підтверджується, що державний реєстратор Дем`янек І. А. зареєструвала 10 листопада 2020 року право власності на будинковолодіння житловою площею 73,9 м2, загальною площею 174,1 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та 12 листопада 2020 року право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:001:0127, за АТ «Альфа-Банк» (а. с. 76-77).

Відповідно до змісту довідки про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу від 24 грудня 2020 року № 2007 АТ «Альфа-Банк» повідомило позивача про те, що згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість предмета іпотеки визначена на рівні 641000,0 грн. Таким чином, після здобуття Банком права власності на предмет іпотеки, залишок заборгованості за Кредитним договором від 10 грудня 2007 року (за основною сумою, процентами, пенею та штрафними санкціями) за офіційним курсом НБУ станом на 12 листопада 2020 року склав 1078199,93 грн. У зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації Банком права власності на нерухомість ОСОБА_1 прощено (анульовано) залишок заборгованості за Кредитним договором. Відповідно до вимог Податкового кодексу України до складу річного доходу ОСОБА_1 за 2020 рік включається дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу у розмірі 713919,93 грн. Отриманий ОСОБА_1 дохід у вигляді основної суми прощеного (анульованого) боргу підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 % та військовим збором за ставкою 1,5 %, які ОСОБА_1 самостійно повинен сплатити до Державного бюджету України (а. с. 7).

Вважаючи протиправними дії Банку щодо нарахування заборгованості за Кредитним договором на суму 57294,89 доларів США після звернення до суду про дострокове стягнення кредитної заборгованості, зарахування погашення боргу на суму 641000,0 грн за рахунок вартості іпотечного майна та відображення у податковій звітності Банку за формою 1ДФ основної суми боргу (кредиту) як прощеного (анульованого), ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи, спірним правовідносинам і змісту позовних вимог, суд виходить з такого.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Банку в частині включення анульованої ОСОБА_1 основної суми кредитної заборгованості в розмірі 1078199,93 гривень у вигляді додаткового блага до податкової звітності АТ «Альфа-Банк» форми 1 ДФ, то суд зазначає про помилковість твердження позивача стосовно відображення відповідачем у відповідній податковій звітності суми прощеного (анульованого) боргу в розмірі саме 1078199,93 грн. Так, у довідці про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу від 24 грудня 2020 року № 2007 АТ «Альфа-Банк» повідомило, що основна сума прощеного (анульованого) боргу становить 713919,93 грн. Своєю чергою Банк повідомив про залишок заборгованості після звернення стягнення на заставне майно на загальну суму 1078199,93 грн.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на передчасність і необґрунтованість вимоги через відсутність доказів про здійснення Банком відповідних дій щодо звітності за формою 1 ДФ, оскільки у довідці про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу від 24 грудня 2020 року № 2007 Банк констатує, що ОСОБА_1 прощено (анульовано) відповідну суму боргу і на підставі приписів ПК України відповідач повідомив про необхідність включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу за 2020 рік.

Водночас, надаючи правову оцінку вказаній позовній вимозі по суті, суд зазначає, що така не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно з приписами підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 761/10758/17 викладено наступні висновки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18)».

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року в справі № 201/16327/16-ц (провадження № 61-43384св18) вказано, що «правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

У справі, що переглядається, прощення боргу втілене в односторонньому правочині кредитора. Недійсність такого одностороннього правочину законом прямо не встановлена, а тому в аспекті положень частини першої статті 204 ЦК України такий правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, він може бути оспорений лише в судовому порядку і належним способом захисту в такому разі має бути визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України). Спроба позивача використати такий спосіб захисту, як визнання дій банку неправомірними, не відповідає засадам презумпції правомірності правочину.

Схожий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 497/1085/16-ц (провадження № 61-1684св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 569/22588/18 (провадження № 61-17986св19).

За таких обставин як первісна вимога про визнання дій банку неправомірними щодо надсилання повідомлення про анулювання (прощення) боргу відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, так і похідна позовна вимога про зобов`язання банку надіслати податковому органу уточнюючий розрахунок щодо доходу позивача, задоволенню не підлягають у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту.

За своєю суттю позовна вимога ОСОБА_1 у цій справі є подібною до розглянутих позовних вимог Верховним Судом у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 761/10758/17 та полягає у незгоді з діями кредитора щодо відображення у його ж податковій звітності відповідного прощення (анулювання) боргу боржника на певну суму. Визнання таких дій неправомірними, на переконання суду, жодним чином не направлено на захист чи відновлення порушеного права позивача.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відображення Банком тим чи іншим чином своєї податкової звітності не породжує жодних обов`язків у самого позивача як платника податку. Якщо ОСОБА_1 вважає, що не повинен відповідно до чинного законодавства України сплачувати відповідні податки з суми основного прощеного богу у розмірі 713919,93 грн, а контролюючий державний орган дійде протилежного висновку, то такий спір підлягає вирішенню судом адміністративної юрисдикції.

З огляду на висновки Верховного Суду та характер спірних правовідносин у справі, яка розглядається, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Банку щодо відображення відповідачем у його податковій звітності форми 1ДФ відповідної суми прощеного (анульованого) боргу задоволенню не підлягає у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій Банку в частині нарахування боргу за Кредитним договором в розмірі 57294,89 доларів США за період з 01.11.2014 до 03.06.2020 та зарахування погашення боргу на суму 641000,0 грн в результаті реєстрації права власності на предмет іпотеки, суд виходить з такого.

Вказані вимоги за своєю суттю є основною та похідною. Вони полягають у тому, що ОСОБА_4 не згідний із Банком у частині продовження нарахування йому заборгованості за Кредитним договором після звернення до суду у межах справи 341/2754/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 372489,64 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає неправомірним нарахування боргу за Кредитним договором в розмірі 57294,89 доларів США та, як наслідок, оформлення Банком права власності на все іпотечне майно загальною ринковою вартістю 641000,0 грн.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц викладено наступні правові висновки.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Відповідно до статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Як зазначалося, ОСОБА_1 вважає неправомірним нарахування відповідної заборгованості на суму 57 294,89 доларів США за Кредитним договором поза межами дії такого договору. Позивач переконаний, що Кредитний договір припинив свою дію у зв`язку із реалізацією кредитором свого права на дострокове повернення кредиту у межах справи № 341/2754/14-ц.

Отже, як зазначено вище у висновках Верховного Суду, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України.

Крім того, суд звертає увагу на приписи статті 37 Закону України «Про іпотеку», де передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Банку в частині нарахування боргу за Кредитним договором в розмірі 57294,89 доларів США за період з 01.11.2014 до 03.06.2020 та зарахування погашення боргу на суму 641000,0 грн в результаті реєстрації права власності на предмет іпотеки задоволенню не підлягають у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту.

Так, задоволення вказаних позовних вимог ОСОБА_1 жодним чином не захистить порушених, на його думку, прав.

На переконання суду, у спірних правовідносинах, які виникли між сторонами, належним способом захисту прав буде звернення з позовом до Банку про визнання припиненим повністю або частково правовідношення та стягнення відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 у цій справі, оскільки позивач обрав неналежні способи захисту.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 223, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів і визнання протиправними дій відмовити.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 червня 2022 року.

Сторони:

позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - Акціонерне товариство "Альфа-Банк", місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ