печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарях судових засідань Шевчук А.В., Трубінській І.С.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

представника третьої особи - Зосименко Г.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до Театрально-видовищного закладу культури «Київський академічний театр юного глядача на Липках», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати, скасування наказу та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про стягнення середнього заробітку, скасування наказу, поновлення на роботі.

В обґрунтування позову позивач вказував на те, що на він перебував у трудових відносинах з театрально-видовищним закладом культури «Київський академічний театр юного глядача на Липках» (далі - Театр на Липках). 19 січня 2017 року його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України згідно з наказом №13-к. При цьому, з вини відповідача позивачу не було видано трудову книжку.

За захистом своїх прав позивач звернувся до суду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року позовні вимоги позивача було задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою видачі трудової книжки за період з 20 січня до 01 лютого 2017 року в сумі 4573,89 грн.

Наведеним рішенням встановлено, що позивач з вини відповідача не працював у період з 20 січня 2017 року до 01 лютого 2017 року, натомість днем звільнення позивача вважається 01 лютого 2017 року, тобто день видачі позивачу трудової книжки.

В той же час, 15 липня 2021 року позивач дізнався про те, що відповідач, всупереч вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не нарахував єдиний внесок на середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України ОК-7, де останнім зазначаються відомості за 19 днів січня 2017 року, натомість інформація за час вимушеного прогулу з 20 січня до 01 лютого 2017 року відсутня.

Разом з тим, відповідач у день звільнення, а саме: 01 лютого 2017 року не виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу (4573,89 грн), що складала 100% загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат, внаслідок чого зазначені кошти були стягнуті з відповідача рішенням суду, яке відповідач добровільно не виконав, оскільки його було виконано в примусовому порядку та виплатив позивачу середній заробіток лише 02 липня 2021 року.

Вказані обставини свідчать про факт порушення відповідачем ст. ст. 41. 43, 46, 129-1 Конституції України, ст. ст. 47, 116 КЗпП України, оскільки відповідач розрахунок з відповідачем не провів та єдиний соціальний внесок не сплатив.

Таким чином, має місце факт затримки відповідачем розрахунку при звільненні з вини роботодавця за період з 01 лютого 2017 року до 02 липня 2021 року.

Крім того, оскільки факт затримки видачі трудової книжки був встановлений рішенням суду, то відповідач зобов`язаний був видати наказ про новий день звільнення. Однак новий наказ відповідач не видав, його копію позивачу не вручив. Отже, наказ про звільнення позивача від 19 січня 2017 року №13-к не відповідає вимогам чинного законодавства і є недійсним, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним запис №18 від 19 січня 2017 року у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 .

На підставі наведеного, позивач просив визнати неправомірною бездіяльність Театру на Липках, яка полягає у не нарахуванні єдиного внеску на середню заробітну плату за час вимушеного прогулу позивача з 20 січня 2017 року до 01 лютого 2017 року у строк, визначений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2017 року до 02 липня 2021 року в сумі 883 859,48 грн. Визнати недійсним запис №18 від 19 січня 2017 року на сторінках 12-13 у трудовій книжці ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 про звільнення. Скасувати наказ театрально-видовищним закладом культури «Київський академічний театр юного глядача на Липках» від 19 січня 2017 року №13-К про звільнення ОСОБА_4 з посади артиста драми вищої категорії з 19 січня 2017 року. Поновити позивача на роботі у театрально-видовищному закладі культури «Київський академічний театр юного глядача на Липках» на посаді артиста з 02 лютого 2017 року. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою судді від 06 серпня 2021 року у справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

18 жовтня 2021 року ОСОБА_3 подав заяву про залучення його до участі у справі в якості третьої особи.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 зазначав про те, що з 1992 року і до 21 вересня 2021 року він працював на посаді директора - художнього керівника Театру на Липках. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани. Заявлені вимоги подані з тих самих підстав, що у даній справі. Вказане рішення набрало законної сили. Крім того, позивач звертався до Печерського районного суду м. Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі йому відповідачем трудової книжки, яким було задоволено позов на суму 4573, 89 грн.

При цьому, за затримку виконання рішення суду підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України, яка поширюється на як на договірні та і на недоговірні зобов`язання, до яких належать і зобов`язання за невиконання рішення суду. В той час, як вказане рішення не має будь-якого відношення до позовних вимог позивача про поновлення на роботі, скасування наказу та стягнення заробітної плати.

26 жовтня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що позов не підлягає задоволенню, а провадження у справі підлягає закриттю, оскільки набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами, а саме: рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року №753/3225/17.

26 жовтня 2021 року від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких вказано про те, що звертаючись до суду з указаним позовом позивач свідомо не повідомив суд про обставини наявності рішення суду, яке набрало законної сили , яким були розглянуті по суті позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати, не повідомив обставини щодо невиконання ніби - то з вини відповідача рішення про стягнення 4573,89 грн.

05 листопада 2021 року позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначав про те, що відповідач не подав до суду копій позовних заяв, які б свідчили про тотожність позовних вимог позивача у даній справі та у справі, що перебувала у Дарницькому районному суді м. Києва.

17 листопада 2021 року у судовому засіданні представник позивача подав клопотання про залучення в якості третьої особи керівника Театру на Липках ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог залучено ОСОБА_3 та ОСОБА_5

22 листопада 2021 року представник позивача подав заяву про зміну позовних вимог, шляхом додавання до вимог позовної заяви пункту 5, а саме: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 04 січня 2017 року №4-В про оголошення догани позивачу.

10 грудня 2021 року від ОСОБА_3 надійшли пояснення, в яких третя особа просив закрити провадження у даній справі про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі - відмовлено.

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

16 грудня 2021 року позивач подав клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору - задоволено. Звільнено ОСОБА_4 від сплати судового збору в даній справі.

01 лютого 2022 року від третьої особи ОСОБА_5 надійшли пояснення, в яких третя особа просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

01 лютого 2022 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких вказано про те що у даній справі вимога позивача є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не пов`язана з належною позивачу заробітною платою, а тому в даному випадку не може бути застосована ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Отже, позивач пропустив позовну давність відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки мав право звернутись протягом трьох місяців з моменту, коли дізнався або міг дізнатись про порушення свого права (протягом трьох місяців з моменту набрання рішення законної сили - до 22 серпня 2018 року), щодо невиконання судового рішення, про що позивачу було достеменно відомо.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з викладених в позові підстав.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність заявлених вимог.

Третя особа - ОСОБА_3 та його представник проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд установив, що ОСОБА_4 знаходився в трудових відносинах з Театром на Липках та працював на посаді артиста.

19 січня 2017 року позивач був звільнений з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

17 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва суду з позовом до Театру на Липках, третя особа - ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду від 30 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Театру на Липках про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з Театру на Липках на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 4573,89 грн.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464- VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2464- VI Єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

На осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована (ч. 2 ст. 7 Закону України №2464- VI).

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Встановлено, що в день звільнення 19 січня 2017 року позивач не отримав трудову книжку.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

За правилами пункту 4.2 Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Днем звільнення у такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року становлено факт невидачі позивачу трудової книжки у день звільнення, у зв`язку з чим задоволено позов про стягнення середнього заробітку за час затримки видач трудової книжки.

02 липня 2021 року головним державним виконавцем Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазюком Д.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з Театру на Липках на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки вдачі трудової книжки. Отже днем виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року є 02 липня 2021 року.

Разом з тим, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати під час обчислення середньої заробітної плати включаються: основна зарплата, доплати і надбавки, премії, винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років. Усі виплати включаються до розрахунку середньої заробітної плати в тому розмірі, у якому їх нараховано, без виключення сум відрахування на податки та стягнення аліментів.

Таким чином, до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, розраховуються без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку повинен нарахувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення. Тобто сума, призначена судом як виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшується на суму податків і зборів.

Виходячи з наведеного, призначена судом сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податкових відрахувань, цей факт в жодному разі не погіршує становище працівника.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача, яка полягає у ненарахуванні єдиного внеску на середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, позивач вказував на те, що внаслідок такого ненарахування він був позбавлений страхового стажу, оскільки останній безпосередньо залежить від сплати єдиного внеску відповідачем. На підтвердження своїх доводів позивач подав як доказ довідку Пенсійного фонду України ОК-7, де останніми зазначаються відомості за 19 днів січня 2017 року, натомість інформація за час вимушеного прогулу з 20 січня до 01 лютого 2017 року відсутня.

Однак, виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки в примусовому порядку відбулось лише 02 липня 2021 року і саме з цього часу у роботодавця виник обов`язок відрахувати належні податки і збори з указаної у судовому рішенні суми.

Таким чином, доводи позивача про порушення його прав внаслідок ненарахування єдиного соціального внеску не знайшли свого підтвердження.

Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне.

У своїй позовній заяві, позивач указує на те, що з вини роботодавця за період з 01 лютого 2017 року і до 2 липня 2017 року має факт затримки розрахунку при звільненні, що полягає у тривалому невиконанні відповідачем судового рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року в справі № 757/21705/17-ц, посилаючись, при цьому, на ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Так, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України).

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, ухвалюючи рішення за позовом ОСОБА_4 від 21 травня 2018 Печерський районний суд м. Києва визначив розмір відшкодування за час затримки трудової книжки в сумі 4573,89 грн.

Разом з тим, підстави стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП) та за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП) передбачені окремими нормами матеріального права, мають відмінну правову природу. Так, стаття 236 КЗпП України передбачає виплату робітнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення саме про поновлення на роботі. Разом з тим, період з 01 лютого 2017 року по 02 липня 2021 року не є вимушеним прогулом в розумінні статті 235 КЗпП. Таким чином, відсутні підстави для відповідальності відповідача у вигляді виплати позивачу середнього заробітку за період з 01 лютого 2017 року по 02 липня 2021 року.

При цьому, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про притягнення відповідача до відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яке полягає у невиконання або неналежному виконанні рішення суду.

Що стосується вимог позивача про визнання недійсним запису №18 від 19 січня 2017 року на сторінках 12-13 у трудовій книжці ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 та скасування наказу театрально-видовищним закладом культури «Київський академічний театр юного глядача на Липках» від 19 січня 2017 року №13-К про звільнення ОСОБА_4 з посади артиста драми вищої категорії з 19 січня 2017 року, поновлення його на роботі у Театрі на Липках на посаді артиста з 02 лютого 2017 року, то слід зазначити наступне.

Суд установив, що ОСОБА_4 з 1999 року перебував у трудових відносинах з відповідачем.

01 листопада 2016 року художнім керівником-директором Театру на Липках ОСОБА_3 видано наказ № 168-В про початок роботи над виставою «Скрудж, або Різдвяна пісня у прозі», яким затверджено постановочну групу і виконавців. ОСОБА_4 затверджено на роль Джо, лахмітника.

Наказом художнього керівника від 28 грудня 2016 року № 298 для всієї постановочної групи, яка репетирувала виставу «Скрудж», 02 січня 2017 року оголошено робочим днем.

02 січня 2017 року під час репетиції вистави «Скрудж» між актором ОСОБА_4 та режисером-постановником ОСОБА_3 виник конфлікт, внаслідок чого репетиція була зірвана.

Наказом від 04 січня 2017 року № 4-в ОСОБА_4 оголошено догану за зрив репетиції вистави «Скрудж» 02 січня 2017 року.

03 січня 2017 року відповідно до визначеного режисером театру графіку була запланована репетиція вистави «Скрудж», у якій позивач повинен був брати участь, проте цього дня позивач не для участі в репетиції не з`явився про що працівниками театру було складено службову записку та акт про відсутність позивача на роботі в період з 11 до 18 годин без поважних причин.

Наказом № 13-к від 19 січня 2017 року ОСОБА_4 звільнено з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Не погоджуючись з указаним рішенням керівника театру ОСОБА_4 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про визнання незаконним та скасування наказу від 04 січня 2017 року № 4-в про оголошення йому догани за зрив репетиції вистави «Скрудж», яка відбулася 02 січня 2017 року, про визнання незаконним наказу № 13-к від 19 січня 2017 року, поновлення його на роботі на посаді артиста драми вищої категорії і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Звертаючись з позовом, позивач зазначав те, що у відповідача були відсутні підстави вважати, що він вчинив прогул без поважних причин, а також позивач посилався на порушення порядку звільнення його з роботи.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2017 року у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову Дарницький районний суд м. Києва виходив із доведеності факту порушення трудової дисципліни позивачем, що виразилось у зриві репетиції вистави «Скрудж», що мало місце 02 січня 2017 року, а також у нез`явленні на репетицію вистави 03 січня 2017 року без поважних причин. Зазначене рішення набрало законної сили.

Таким чином, судовим рішенням установлено наявність факту порушення трудової дисципліни позивачем, що виразилось у зриві репетиції вистави «Скрудж», що мало місце 02 січня 2017 року, а також у нез`явленні на репетицію вистави 03 січня 2017 року без поважних причин, що виключає підстави для скасування наказу від 04 січня 2017 року № 4-в про оголошення йому догани та від 19 січня 2017 року № 13-к про звільнення позивача за прогул без поважних причин.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, підставою поновлення на роботі та скасування наказу від 04 січня 2017 року № 4-в про оголошення догани та наказу від 19 січня 2017 року №13-к про звільнення з роботи ОСОБА_4 указував факт затримки видачі трудової книжки, що є підставою для видачі відповідачем наказу про новий день звільнення.

Частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою цієї статті передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Частиною п?ятою статті 235 КЗпП України в редакції, чинній на час звільнення позивача передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Як вже зазначалось, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року задоволено позов ОСОБА_4 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

В той же час, затримка видачі трудової книжки не є підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки судовим рішенням установлено факт винесення йому догани за порушення трудової дисципліни та звільнення його за прогул без поважних причин, а є підставою для видачі наказу про новий день звільнення та внесення про це запису у трудову книжку. Однак такі позовні вимоги позивач не заявляв. Таким чином, відсутні підстави для визнання недійсним запису про №18 від 19 січня 2017 року на сторінках 12-13 у трудовій книжці ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 .

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У зв`язку з наведеним, відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 43, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 21, 23, 40, 47 Кодексу Законів про працю України, ст.ст. 256, 257, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280-282, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Театрально-видовищного закладу культури «Київський академічний театр юного глядача на Липках», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати, скасування наказу та поновлення на роботі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд міста. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2022 року.

Суддя О. Л. Бусик