КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/34078/14-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/7428/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировська О.В., Ящук Т.І.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Новака Р.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство «Управління житлового господарства «Печерська брама» про відшкодування завданих збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідачки 189 050 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2 850 грн вартість ремонту помпи та 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 14.09.2014 мало місце залиття нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , цокольний поверх, яке належить їй на праві приватної власності.

Відповідно до акту КП УЖГ «Печерська брама» від 16.09.2014 залиття відбулось з квартири № 3 , яка належить відповідачці, у зв`язку із пошкодженням запірної арматури подачі холодного водопостачання на пральну машину, встановленої власником квартири самостійно без погодження та участі КП УЖГ «Печерська брама».

Згідно зведеного кошторису вартість збитків, завданих внаслідок залиття складає 189 050 грн.

Крім того, було пошкоджено помпу «Sololift 2 С-3», вартість діагностики та ремонту якого склала 2 850 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка через представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що нею надано докази як на підтвердження факту залиття належного їй нежитлового приміщення та причин залиття, а і надано кошторис витрат, які необхідно понести для відновлення приміщення. У даних правовідносинах діє презумпція вини заподіювана шкоди. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.05.2016, підтверджено правомірність достовірність та законність акту від 16.09.2014, яким встановлено, що залиття сталося з вини відповідачки та у якому зазначені обсяги залиття. Відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті та не надала доказів на спростування кошторису, яким визначено розмір спричиненої майнової шкоди. Заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн вона виходила з вимог розумності, справедливості, пропорційності. Моральна шкода оцінена виходячи із ситуації яка склалася, відмови відповідачки добровільно сплатити шкоду, витрачання часу для підготовки всіх необхідних документів, звернення за допомогою до адвоката, тривалим часом розгляду справи в суді, що вплинуло на нормальний спосіб життя позивача, душевну рівновагу та необхідністю докладати чималих зусиль для захисту своїх прав.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.08.2020 апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 06.04.2022 постанову Київського апеляційного суду від 07.08.2020 скасовано у зв`язку з тим, що у матеріалах справи відсутні дані про вручення ОСОБА_2 ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила. Відповідно до матеріалів справи відповідачка через поштове відділення за своїм місцем проживання будь - яку судову кореспонденцію ні з суду першої інстанції, ні з суду апеляційної чи касаційної інстанції не отримує на власний розсуд.

Враховуючи, що розгляд справи триває з листопада 2014 року колегією суддів копія ухвали про відкриття провадження, копія апеляційної скарги та судова повістка направлені на електронну адресу відповідачки та її представника ОСОБА_4 , які були вказані у касаційній скарзі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до копії ордера та оригіналу ордера (а.с. 213 т. 2, а.с. 11 т. 3) даний ордер видано на представлення інтересів відповідачки у Печерському районному суді м. Києва та Верховному Суді (в оригіналі ордера дописано «касаційний цивільний суд»).

Враховуючи викладене колегія суддів визнає причини неявки відповідачки неповажними, а клопотання ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи безпідставним, оскільки до клопотання не долучено належних документів щодо представництва ОСОБА_4 інтересів відповідачки у суді апеляційної інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , цокольний поверх на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шандибою Л.І.

ОСОБА_2 є власником квартири № 3 у цьому ж будинку.

14.09.2014 мало місце залиття нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , цокольний поверх.

Відповідно до акту від 16.09.2014, складеного комісією за участю спеціалістів КП УЖГ «Печерська брама» в особі інженера ВТВ ОСОБА_9, старшого майстра ОСОБА_5 , майстра тех. дільниці ОСОБА_6 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_7 , а також в присутності співвласника нежитлового приміщення ОСОБА_8 (чоловік позивача) залиття відбулося з квартири АДРЕСА_3 . Причиною залиття нежитлового приміщення стало пошкодження запірної арматури подачі холодного водопостачання на пральну машину в квартирі № 3 , встановленої власником квартири самостійно без погодження та участі КП УЖГ «Печерська брама».

В подальшому посадовими особами КП УЖГ «Печерська брама» складено дефектний акт, затверджений 10.10.2014, яким зафіксовано конкретні види, місцезнаходження та обсяги ушкоджень внутрішнього оздоблення нежитлового приміщення.

Відповідно до локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1 (форма №1) та договірної ціни (форма № 9) від 30.10.2014, складеними будівельною організацією ТОВ «УКРАЇМА-БУДСЕРВІС» (ліцензія Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві AB № 512053 від 19.01.2010) вартість матеріальних збитків спричинених залиттям становить 107 554,80 грн.

Згідно доводів позивачки залиттям було пошкоджено помпу «Sololift С-3», номер 97775317, вартість діагностики та ремонту якого склала 2850 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів щодо розміру спричинених збитків. Для підтвердження реальної вартості матеріального збитку необхідно було провести судову експертизу, проте з боку позивачки не заявлено клопотання про призначення такої експертизи. Відмовляючи у задоволенні позову щодо відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно акту від 16.09.2014 встановлено факт залиття нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено причину залиття, встановлено особу, з вини якої сталось залиття, визначено характер пошкоджень кожного приміщення, складено дефектний акт.

У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала на розгляді справа за позовом ОСОБА_2 до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про визнання неправомірними дій та скасування цього акту, зобов`язання вчинити дії.

У вищезазначеній справі, ОСОБА_2 просила суд скасувати акт залиття від 16.09.2014.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.05.2016 відмовлено у задоволенні вищевказаного позову. Відповідно до судових рішень, суди прийшли до висновку, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» були вжиті заходи, передбачені Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, зокрема для складання оспорюваного акту про залиття, а та обставина, що не було забезпечено присутності представників позивачки не свідчить про його недійсність чи протиправність дій відповідача або не відповідність викладених у ньому обставин.

Статтями 81, 82 ЦПК України установлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами.

За загальним правилом, передбаченим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Зазначене правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов`язків щодо доказування.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відтак у даній справі відповідачка мала довести відсутність своєї вини у вчиненні шкоди, а позивачка мала довести розмір такої шкоди.

Будь-яких доказів того, що залиття квартири позивачки відбулося не з вини відповідачки остання не надала та не спростувала докази, надані позивачкою як на підтвердження факту залиття, так і щодо обсягу пошкоджень, спричинених залиттям приміщення.

На підтвердження розміру збитків позивачкою при подачі позову було надано кошторис вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 після залиття.

Надалі позивачкою у зв`язку з тривалим розглядом справи та здорожчанням будівельних матеріалів та робіт замовлялися нові кошториси та відповідно подавалися заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідно до кошторисного розрахунку вартості будівництва, складеного ТОВ «БК ГІМБУД» вартість робіт та будівельних матеріалів для відновлення приміщення позивачки після залиття станом на 28.05.2017 складає 189 050 грн.

Не погодившись з такою вартістю відшкодування представник відповідачки заявив клопотання про призначення судової будівельно - технічної експертизи для визначення вартості заподіяної позивачці шкоди.

Ухвалою суду від 07.07.2017 така експертиза призначена, проте не була проведена, оскільки відповідачка не оплатила проведення такої експертизи.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Суд першої інстанції правильно послався на вищевказану норму, але не врахував, що ухилення від проведення експертизи відбулося з боку відповідачки, а не з боку позивачки, оскільки ухвалою суду витрати на проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Позивачка надала докази розміру понесених збитків, завданих внаслідок залиття належного їй нежитлового приміщення, а відповідачка будь - якими доказами ні обсяг збитків, ні розмір таких збитків не спростувала.

Позивачкою також надані докази понесення витрат у сумі 2 850 грн за ремонт помпи «Sololift 2 С-3», які також не спростовані відповідачкою.

Відтак висновки суду про те, що позивачка не надала доказів щодо розміру збитків суперечать матеріалам справи.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що у касаційній скарзі представник відповідачки вказував на те, що не згоден з розміром шкоди, яка визначена у кошторисі, наданому позивачкою, проте не вказує, з яких підстав відповідачка відмовилася від оплати експертизи, яка призначена за її клопотанням.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кошторис, яким визначено вартість будівельних матеріалів та робіт, необхідних для проведення ремонту нежитлового приміщення позивачки є належним та допустимим письмовим доказом у даній справі, який не спростований відповідачкою будь - якими доказами.

Відтак сама по собі та обставина, що позивачка не заявляла клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості відновлювальних робіт не може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦПК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів виходить із того, що залиття належного позивачці приміщення призвело до порушення її прав та суттєвих змін у її житті. Залиття та неможливість мирного врегулювання спору з відповідачкою призвело до необхідності витрачати час на звернення до відповідних установ для визначення вартості збитків, необхідності звернення до суду, неможливості використовувати приміщення у тому стані, яке було до залиття.

Відтак колегія суддів вважає, що позивачкою доведено факт вчинення їй моральних страждань, заподіяних залиттям належного їй приміщення.

Також колегія суддів вважає, що розмір заявленого відшкодування моральної шкоди відповідає ступеню, тяжкості та тривалості моральних страждань, а також принципу розумності та справедливості.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Судовий збір, сплачений позивачкою за подання позовної заяви у розмірі 2019 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 028,50 грн відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Керуючись ст. 367, 368, 374. 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОК1ІП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 189 050 грн, за ремонт помпи «Sololift 2 С-3» 2 850 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн та судовий збір у розмірі 5 047, 50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07.06.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук