РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року

м. Рівне

Справа № 562/528/21

Провадження № 22-ц/4815/97/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія

«АСКО-Донбас Північний»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 травня 2021 року у складі судді Шуляка А. С., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області повним текстом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доо ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14 лютого 2020 року ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в його інтересах подало до відповідача заяву про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 111 158,13 грн., що включає відшкодування моральної шкоди у розмірі 56 676,00 грн. та витрати, понесені на поховання та пам`ятник у розмірі 54 482,13 грн.. В подальшому, додатково було надіслало постанову про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2020 р. у даній справі. Проте 01 лютого 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» надіслав лист, яким відмовив у виплаті страхового відшкодування через те, що вина водія забезпеченого транспортного засобу не встановлена. Вважаючи відмову відповідача щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі безпідставною та такою, що суперечить вимогам ст.ст.27.3, 27.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив стягнути невиплачене страхове відшкодування у зв`язку зі смертю його матері, ОСОБА_2 , внаслідок ДТП.

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 травня 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування у розмірі 111 158 грн. 13 коп.. Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» на користь держави судовий збір в сумі 1 111 грн. 58 грн..

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором та обґрунтоване належними і достовірними доказами, здобутими в ході розгляду справи, що такий обов`язок відповідачем як страховиком дотриманий не був.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що суд першої інстанції стягнув кошти за подію, яка не є страховим випадком. Додає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Вказує, що кримінальне провадження № 0000015 від 14.01.2020 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 до складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Додає, що ця постанова мотивована, зокрема, тим, що незадовго до травмування ОСОБА_2 вживала алкогольні напої і на момент ДТП перебувала у стані алкогольного сп`яніння, а також тим, що водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_2 .. Покликається на положення п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Покликається на те, що за відсутності водія забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 2108, р.н. НОМЕР_1 , дорожньо-транспортна пригода, що сталася 14.01.2020 року, не може бути визнана страховим випадком. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 14 січня 2020 року водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ 2108 р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП ОСОБА_2 померла.

Позивач у справі ОСОБА_1 є сином загиблої ОСОБА_2 .

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиплати відповідачем позивачу страхового відшкодування.

Так, 14 лютого 2020 року ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах позивача ОСОБА_1 подало до відповідача заяву про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 111 158,13 грн., куди включено відшкодування моральної шкоди у розмірі 56 676,00 грн. та витрати, понесені на поховання та встановлення надмогильного пам`ятника у розмірі 54 482,13 грн.. В подальшому було надіслало постанову про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2020 року.

01 лютого 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» надіслав лист, яким відмовив у виплаті страхового відшкодування з тих мотивів, що вина водія забезпеченого транспортного засобу не встановлена.

На час розгляду справи виплата страхового відшкодування відповідачем не проведена.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2. статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У п.4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінальної справи не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова слідчого про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її дітям.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 4 723,00 грн.

За наведеного, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 56 676,00 грн.

Відповідно до п. 27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

На підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди позивачем надано товарний чек від 15.01.2020 на суму 33720,00 грн. щодо ритуальних товарів, квитанцію до прибуткового касового ордера № 11 від 23.01.2020 на суму 20 000,00 грн. авансу за виготовлення та встановлення гранітного пам`ятника, квитанцію № 000010 на суму 762,13 грн. за копання ями.

Стягнення судом першої інстанції страхового відшкодування на користь позивача відповідає вищенаведеним нормам закону та відповідає фактичним обставинам справи.

Покликання апеляційної скарги на те, що в даному випадку є безпідставним стягнення матеріальної і моральної шкоди, оскільки не встановлено вини водія застрахованого автомобіля у скоєнні ДТП, апеляційним судом оцінюються критично.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Той факт, що кримінальне провадження № 0000015 від 14.01.2020 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не може слугувати обґрунтуванням відсутності підстави для настання цивільно-правової відповідальності водія і його страховика, в даному випадку - ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний».

Абзац 4 пункту 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 34 від 01.03.2013 року містить роз`яснення про те, що відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. У підпункті 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19).

Звернувшись з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами про виплату відшкодування, ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 надала можливість відповідачу самостійно здійснити розслідування страхового випадку, причин та обставин його настання.

Згідно п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей. необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відсутність остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні не є підставою, що унеможливлює вирішення спору між сторонами щодо страхових виплат, оскільки шкода спричинена транспортним засобом в результаті дорожньо-транспортної пригоди відшкодовується незалежно від наявності чи відсутності в діях водія вини.

Проведення досудового розслідування кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14 січня 2020 року, є, у окремих випадках (коли встановлення вини є необхідною умовою для настання цивільно-правової відповідальності) підставою для переривання перебігу строків для прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування в позасудовому порядку, однак не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності). Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 травня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. В. Хилевич

С. С. Шимків