Справа № 523/3278/22
Провадження №2/523/3044/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

з участю секретаря - Дашковської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 15, в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» про стягнення заборгованості за мировою угодою,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» (далі за текстом ТОВ «ПТ») про стягнення з останнього недоотриманого грошового відшкодування за 2021р. в сумі 25 716,00грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.01.1993 року з вини працівника АТП - 15130 водія ОСОБА_2 , який керуючи автобусом «Ікарус 280», д/н НОМЕР_1 , який належав АТП-15130, правонаступником якого є ТОВ «ПТ», скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої позивач стала інвалідом ІІ групи довічно. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.1993 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ст. 215 ч. 2 КК України та засуджено до чотирьох років позбавлення волі умовно з позбавленням права керування транспортним засобом строком на два роки. 22.05.2008р. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (справа № 2-2/2008) було затверджено мирову угоду, укладену 22.05.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ПТ». Відповідно до п.3 затвердженої мирової угоди відповідач зобов`язався довічно перерахувати на рахунок ОСОБА_1 , щомісячно втрачений заробіток в розмірі середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної Служби Статистики (Держкомстат).

Позивач зазначає, що починаючи з травня 2008 року по лютий 2018 року відповідач виконував згадану вище ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 року про затвердження мирової угоди. Проте, останні два роки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

Так, протягом 2021р. відповідач сплачував на користь ОСОБА_1 щомісячне відшкодування в розмірі 12 759,00грн. на підставі попередніх статистичних даних. Разом з тим, згідно довідки Державної Служби Статистики від 28.01.2022р. середньомісячна заробітна плата в галузі «Промисловість» в 2021р. становила 14902,00грн. Внаслідок чого, на думку позивача, на виконання п.3 мирової угоди від 22.05.2008р. відшкодування за 2021р. підлягає корегуванню, так як з`явились статистичні данні за 2021р. за такою формулою: 14902,00грн. (середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2021р.) - 12 759,00грн. (середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2020р.) х 12 місяців = 25716,00грн.

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 14.03.2022р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу належним чином поштою спрямовувались ухвала про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками до неї додатками. Згідно поштових повідомлень, ТОВ «ПТ» за місцем свого знаходження відсутнє.

Згідно відомостей отриманих судом від відповідача, зазначені вище матеріали справи, останнім були отримані через електронну пошту 17.05.2022р.

Від відповідача 31.05.2022р. до суду надійшов відзив на позовні вимоги в яких представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем неправильно трактується п.5 мирової угоди. Так, на думку представника корегування суми втраченого заробітку на 2021р. (на минулий рік) є такою, що не відповідає умовам мирової угоди, оскільки 2021р. є «минулим роком», а «наступним роком», як передбачено п.5 мирової угоди є - 2022р. Отже, позивач надаючи довідку Держкомстату України ТОВ «ПТ» до 30.01.2022р. має право на корегування суми втраченого заробітку лише на наступний рік, тобто 2022р., що в свою чергу було виконано ТОВ «ПТ»

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 22.05.2008 року між ВАТ «Північтранс» (правонаступником якого є ТОВ «ПТ») та ОСОБА_1 , які були сторонами у справі № 2-2/08 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Північтранс» про відшкодування шкоди, укладено та ухвалою суду від 22.05.2008р. затверджено мирову угоду, за умовами якої:

ВАТ «Північтранс» зобов`язується переховувати на рахунок ОСОБА_1 довічно, щомісячно втрачений заробіток у розмірі 1271,07 грн. (враховуючи березень та квітень місяці 2008 року) та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість»(п.3 мирової угоди);

ОСОБА_1 залишає за собою право довічно корегувати суму втраченого заробітку на кожний наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість», не звертаючись з позовом до суду, а надаючи керівництву ВАТ «Північтранс» необхідні довідки (п.5 мирової угоди).

На виконання умов мирової угоди ТОВ «ПТ» протягом 2021р. сплачувало на користь ОСОБА_1 щомісячні відшкодування у розмірі 12759,00грн. на підставі попередніх статистичних даних, але згідно довідки Державної Служби статистики України №15.1.3-22/105Пі-22 від 28.01.2022р. середньомісячна заробітна плата в галузі «Промисловість» в 2021р. становила - 14 902,00грн.

Листом 179 від 15.02.2022р. ТОВ «ПТ» на звернення ОСОБА_1 фактично відмовило у здійсненні коригування за 2021р. посилаючись на те, що на розгляді Одеського апеляційного суду перебуває аналогічна справа № 523/2152/21 й до її розгляду питання корегування суми втраченого заробітку за 2021р. не буде розглянуто.

Згідно приписів п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина перша та друга статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини перша - третя, п`ята та шоста статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина перша - третя, п`ята та шоста статті 203 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі за № 6-274цс15, у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини по справі та приймаючи до уваги норми права, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, суд констатує, що ОСОБА_1 та ТОВ «ПТ» перебувають у договірних відносинах, які регламентовані мировою угодою, затвердженою ухвалою суду від 22.05.2008р. Не виконання умов договору є безумовним порушення прав та охоронюваних законом інтересів сторони договору, які підлягають судовому захисту.

Виниклий спір стосується надання правового тлумачення п.5 мирової угоди від 22.05.2008р. в частині корегування суми втраченого заробітку, який сторонами договору тлумачиться по різному, що є наслідком виниклого спору.

Вирішуючи спір, суд виходить з того.

За приписами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.12.2018р. (справа №523/6698/18), яке набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 02.10.2019р., позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ПТ» були задоволені частково. Серед іншого з ТОВ «ПТ» була стягнута недоотримана сума відшкодування втраченого заробітку за період з січня 2017р. по грудень 2017р. включно у розмірі 20748,00грн., як різниця між виплаченою щомісячною сумою у розмірі 5902,0грн. та скорегованою сумою 7631,00грн. на підставі представленої ОСОБА_1 довідки про середньомісячну заробітну плату у галузі «Промисловість» за 2017р., яка була надана позивачем ТОВ «ПТ» у 2018р.

Отже, вказаним рішенням, під час розгляду цивільної справи між тими ж самими сторонами, з приводу тих же самих підстав та предмету заявлених позовних вимог, суд надав оцінку обставинам застосування п.5 мирової угоди від 22.05.2008р. в частині корегування суми втраченого заробітку за попередній рік на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість». Відтак, в силу ч.2 ст.82 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що з ТОВ «ПТ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по виплаті грошового відшкодування за період з січня 2021р. по грудень 2021р. включно у розмірі 25 716,0грн.. виходячи з наступного розрахунку:

середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2021р. у розмірі 14902,0грн. - 12 759,0грн. середньомісячна заробітна плата в галузі «Промисловість» у 2020р. х 12 місяців = 25716,00грн.

За обставинами вказаного вище мотивування рішення суду, суд відхиляє заперечення представника відповідача, надані ним у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач по справі є інвалідом ІІ групи та звільнюється від сплати судового збору під час звернення до суду.

Отже, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Північтранс про стягнення заборгованості за мировою угодою - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті грошового відшкодування, яка утворилася за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року в розмірі 25716 (двадцять п`ять тисяч сімсот шістнадцять) гривень.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Північтранс» на користь держави судовий збір в розмірі 992,40грн.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , іпн: НОМЕР_2 , проживає та зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Північтранс», , місцезнаходження: 65025, м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 03 червня 2022р.

Суддя