ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року м. Чернівці

справа № 718/20/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гірчак Наталія Аліківна, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2022 року (головуючий у 1-й інстанції Мізюк В.М.),-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.05.2010 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 300 гривень щомісячно до повноліття дитини. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.08.2018р. змінено розмір стягуваних аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки в розмірі 1000грн. щомісячно до повноліття доньки.

Посилалася на те, що визначений раніше судом розмір аліментів не дає змоги забезпечити дитину навіть самим мінімальним, є занадто мізерним і не забезпечує потреб та інтересів дитини при зростанні цін на промислові та продовольчі товари, збільшенні розміру мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму.

Крім того дитина навчається на першому курсі Чернівецького медичного фахового коледжу за спеціальністю 223 Медсестринство група В ОПП "Лікувальна справа"

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/456/22

на денній формі навчання, відповідно щоденно доїжджає до навчального закладу та вартість проїзду в один бік складає 34грн. (22грн. маршрутка з місця проживання в м. Чернівці + 12грн. по місту (7 грн. маршрутка та 5грн. тролейбус), отже щоденно вартість проїзду в обидва боки складає 68грн. Потрібно купляти спеціальний медичний одяг, взуття, засоби індивідуального захисту, засоби гігієни та інші предмети і речі, необхідні для забезпечення навчального процесу та впродовж дня дитина потребує харчування, на що також витрачаються особисті кошти.

Вказувала, що донька має захворювання шкіри стоп ніг, відповідно їй встановлено діагноз: «Дератодермія стопи» та призначено лікування на тривалий час. Щомісячно на придбання ліків витрачаються кошти в сумі 1046 гривень, та для відвідування косметичного салону для проходження чистки стоп ніг витрачаються кошти в сумі 450 гривень.

Вважала, що з часу присудження аліментів судом від 02.08.2018р. змінилося її матеріальне становище в бік погіршання, оскільки на дитину вона витрачає значно більше коштів, так як лише на комунальні послуги сплачуються значні кошти.

Самостійно забезпечити це все для дитини вона не має можливості, а тому батько дитини зобов`язаний виконувати свій обов`язок по її утриманню, оскільки він являється молодою, здоровою людиною працездатного віку, протягом останніх 16 років працює офіційно за кордоном в Іспанії, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання їхньої спільної дитини.

З урахуванням змінених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на відповідний рік щомісячно до її повноліття, додаткові витрати на дитину, які мають бути понесені на навчання дитини одноразово -у розмірі 10000 гривень та понесені нею судові витрати за надання правової допомоги в сумі 8000 гривень.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено розмір стягуваних за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.08.2018 року аліментів, та стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 1309 (одна тисяча триста дев`ять) гривень щомісячно до її повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , додаткові витрати на дитину - ОСОБА_3 , у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, понесені судові витрати за надання правової допомоги в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 гривень судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині визначеного судом розміру стягуваних аліментів та судових витрат за надання правової допомоги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гірчак Наталія Аліківна, подала апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права.

Доводи скарги мотивує тим, що суд першої інстанції фактично вирішив, що розмір стягнутих за рішенням суду від 02.08.2018 року аліментів є недостатнім для забезпечення потреб дитини, а тому його слід змінити в бік збільшення, проте, визначивши розмір аліментів у сумі 1309 гривень га місяць, що складає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та такий розмір є мінімальним та гарантованим нормами СК України і автоматично стягувався із боржника навіть при умові наявності в рішенні суду розміру аліментів нижчому, ніж мінімально гарантований розмір. Тобто суд першої інстанції вирішив, що аліменти слід збільшити, однак фактично їх розмір не збільшив.

Зазначає, що безпідставними є і врахування судом договору, укладеного 03.07.2018 року між сторонами про матеріальне забезпечення та здійснення батьківських обов`язків по відношенню до дитини, оскільки такий договір укладався до винесення судом рішення про зміну розміру стягуваних аліментів, він не є нотаріально посвідченим, а тому не має жодних юридичних наслідків.

Крім того, безпідставним є і врахування судом поданих відповідачем накладних про придбання одягу, оскільки більшість із них датовані 2018 роком, не містять належних реквізитів щодо особи продавця, особи покупця, місця та часу придбання товару, та не підтверджують обставин для кого саме такий одяг придбавався, тому не є належними доказами.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із частковим задоволенням заявлених позовних вимог, оскільки як вбачається із договору про надання професійної правової допомоги та додаткової угоди №1 розмір гонорару адвоката визначено у фіксованому розмірі в сумі 8000 гривень. Верховний суд у постанові від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19 висловив таку правову позицію, згідно якої розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом, тому судові витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Вважає, що визначений судом розмір частково задоволених позовних вимог не впливає на обсяг наданих адвокатом послуг з правової допомоги, а витрати на правову допомогу є реальними та підтверджені належними доказами.

Просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05.04.2022 року в частині визначення розміру аліментів та стягнення судових витрат змінити, та ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у розмірі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на відповідний рік. Стягнути понесені ОСОБА_1 судові витрати за надання правової допомоги в сумі 8000 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну та необґрунтовану, а оскаржуване судове рішення без змін.

Посилається на те, що під час ухвалення рішення про стягнення аліментів в розмірі 1309 гривень, суд першої інстанції виходив із рівності батьків по матеріальному утриманню дитини. Судом враховано той факт, що у відповідача на утриманні перебувають ще двоє неповнолітніх дітей, а також те, що ним частково сплачено за навчання доньки в сумі 35 тисяч 462 гривні, а тому судом правильно визначено розмір стягуваних аліментів.

Вказує, що з позовними вимогами про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 8 тисяч гривень не згідний, оскільки при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат, і розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Судом першої інстанції правильно прийнято рішення щодо відмови про стягнення 8 тисяч гривень витрачених позивачкою на правову допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в повному обсязі не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що аліменти у розмірі, визначеному рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.08.2018 року, є недостатнім для нормального розвитку та забезпечення мінімальних потреб дитини, тому розмір аліментів визначив із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також принципу рівної участі батьків у матеріальному забезпеченні дитини в сумі по 1309 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Однак колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими що не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19.05.2006 року. (а. с. 8).

Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.18.2018 року змінено розмір аліментів на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 1000 гривень щомісячно до її повноліття. (а.с.10-11)

Згідно довідки № 297/01.3 від 29.11.2021 року, яка видана Чернівецьким медичним фаховим коледжем про те, що ОСОБА_3 дійсно навчається на першому курсі Чернівецького фахового коледжу за спеціальністю 223 Медсестринство група В ОПП «Лікувальна справа» (9), денна форма навчання, за кошти фізичної особи з 01.09.2021 року (наказ від 28.07.2021 року № 32/ст.) по 01.07.2025 року. Вартість навчання становить 90 924 гривні . (а.с.12)

Квитанціями банку від 19.07.2021р. та 13.08.2021р. підтверджується оплата за навчання ОСОБА_3 за 1 курс в сумі 22730 грн. (а.с.15)

Відповідно до довідки, яка видана ТОВ «МАК-МЕДИК» амбулаторія загальної практики сімейної медицини від 16.12.2021 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: «Дератодермія стопи» та призначено лікування та надано квитанції витрат на лікування (а.с.17-18).

Також, судом встановлено, що 03.07.2018 року між сторонами укладено договір матеріального забезпечення та здійснення батьківських обов`язків по відношенню до дитини (а.с.35).

Згідно квитанції TS 205762 від 01.04.2022 року ОСОБА_2 оплатив навчання ОСОБА_3 в сумі 35462 гривні (а.с.80).

Рішення суду першої інстанції по доводам апеляційної скарги, оскаржується в частині визначеного судом розміру аліментів, та стягнутої суми правової допомоги, тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини третьої статі 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За вимогами частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому порядку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення нею повноліття.

Звертаючись у січні 2022 року з позовом про зміну розміру аліментів, позивач посилалась на збільшення витрат на утримання дитини, що змінює її матеріальне становище в бік погіршення, оскільки визначений раніше судом розмір аліментів в розмірі 1000 гривень, не дає змоги забезпечити дитину самим мінімальним. Крім того, вона значні кошти витрачає на оплату комунальних послуг, що також впливає на її матеріальне становище.

Дослідивши матеріали справи колегія судів приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини, щодо зміни розміру раніше присуджених аліментів, не є тими обставинами, на які суд може посилатися для задоволення таких вимог, виходячи з наступного.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів.

Суд за заявою одержувача, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років гарантований мінімальний розмір аліментів з 1 січня 2022 року становить 1309 гривень.

Таким чином, розмір аліментів на утримання однієї дитини віком старше 6 років, на час розгляду справи, становить не менше 1309 гривень.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що розмір присуджених аліментів, незалежно від суми вказаної до стягнення, не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що в даному випадку і так становить 1309 гривень.

Вищенаведеним спростовуються посилання в апеляційній скарзі щодо розміру отримуваних аліментів у сумі 1000 гривень.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК, яким визначався розмір - 30%).

Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII частину першу статті 71 ЗУ "Про виконавче провадження" доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру передбаченого Сімейним кодексом України.

Суд першої інстанції не врахував вищевикладені обставини, та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог та безпідставно змінив розмір раніше стягуваних аліментів до мінімально гарантованого розміру в сумі 1309 гривень.

На спростування висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що законодавством передбачено механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі, не нижче мінімально гарантованого, передбаченого СК України, при наявності постановленого раніше судового рішення про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

Таким чином, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності нової редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Враховуючи вище викладене колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою належними та допустимими доказами не доведено факту істотного погіршення її матеріального становища, стану здоров`я, покращення матеріального становища платника аліментів, та не наведено інших причин, які могли б спонукати до збільшення розміру аліментів, а сума стягуваних аліментів складає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із змісту заявленого позову про збільшення розміру аліментів до розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, жодних підстав передбачених статтею 192 СК України, для збільшення розміру присуджених аліментів апелянт не наводить.

Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачкою не було надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України того, що у неї та відповідача відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, що стягуються із нього на утримання неповнолітньої дитини. До позовної заяви та вимоги щодо зміни розміру раніше стягуваних аліментів, крім копії попереднього рішення суду від 02 серпня 2018 року, яким змінено розмір стягуваних за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.05.2010 року аліментів, та визначено розмір аліментів у сумі 1000 гривень, копії свідоцтва про народження доньки, довідки про склад сім`ї, жодних інших доказів на обґрунтування позовних вимог щодо зміни раніше присуджених аліментів, суду нею не подано.

Наявність в матеріалах справи довідки про вартість навчання, квитанцій на підтвердження витрат на лікування підтверджують розмір понесених додаткових витрат на дитину, однак не можуть бути підставою для зміни розміру раніше присуджених аліментів.

Крім того, позивачем не було надано суду, належних та допустимих доказів на підтвердження факту поліпшення матеріального стану відповідача з моменту стягнення аліментів. Також не надано належних та допустимих доказів про спроможність відповідача ОСОБА_4 сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі.

Разом з тим, відсутні будь-які докази, які б свідчили про відсутність доходів, та суттєве погіршення матеріального стану позивачки на день звернення до суду з позовом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що позивачка ОСОБА_1 повинна надати докази, що підтверджують наявність юридичних складових - певних умов, які дають підстави для збільшення розміру аліментних зобов`язань.

Доказів, які б свідчили про наявність інших обставин, які передбачені ст. 182 СК України, що дають підстави збільшити розмір аліментів позивачем не надано.

Враховуючи вище викладене колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану однієї зі сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

На спростування доводів апеляційної скарги щодо неправомірності рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано договір про надання професійної правової допомоги та додаткову угоду №1 до договору (а.с.21,22), розрахунок суми гонорару про надання правової допомоги від 15.12.2021 року (а.с.24), акт виконаних робіт від 23.03.2022 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №24 від 23.03.2022 року (а.с.46,47).

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем не надано обґрунтованих доводів щодо не співмірності витрат на правову допомогу, не відповідають дійсності та спростовуються наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у доповненні до заперечення проти позову, посилаючись на практику Верховного Суду просив відмовити у вимозі щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, оскільки такий розмір є не співмірним, та не відповідає критерію розумності їх розміру.(а.с.52-53).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції врахував заперечення відповідача щодо не співмірності заявленого позивачем розміру витрат з, складністю справи та дійшов до висновку про те, що достатнім та справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судова колегія погоджується з висновком суду про зменшення витрат на правничу допомогу і вважає, що доводи апеляційної скарги, зазначеного висновку не спростовують.

На спростування доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції у зв`язку із задоволенням позовних вимог, повинен був стягнути всю суму витрачену позивачем на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зменшуючи витрати на правничу допомогу з 8 000 грн до 4 000 грн, суд першої інстанції надав належну оцінку заявленому представником відповідача клопотанню про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, врахував складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співмірності, і дійшов обґрунтованого висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн є співмірними з розумною необхідністю витрат для цієї справи.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.

З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог про зміну розміру аліментів - скасуванню.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гірчак Наталія Аліківна, задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2022 року в частині зміни розміру аліментів, скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, відмовити.

Виключити з резолютивної частини рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 квітня 2022 року абзац шостий та сьомий наступного змісту «Виконавчий лист, виданий за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.08. 2018 року за №718/1272/18 -вважати недійсним», «Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернути до негайного виконання».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 червня 2022 року

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк