Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1976/20

20 січня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Нагорняк Г.М.,

з участю представника позивача, адвоката - Гандзюк І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію про захист прав споживачів та зняття заборони, виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію про захист прав споживачів та зняття заборони, виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Свої вимоги мотивує тим, що 17.08.2004 року між ним, його дружиною ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №1034/2004, згідно якого банк надав їм кредитні кошти в сумі 3000 доларів США, а вони зобов`язалися їх повернути. Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено 19.08.2004 року договір іпотеки №Д-748, який посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Трух Н.М., згідно якого вони надали банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 . На підставі вищезазначеного договору іпотеки були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: заборона, реєстраційний номер у Реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна:4963610. Зазначає, що вони в повному обсязі виконали всі зобов`язання за кредитним договором, а тому згідно ст. 599 ЦК України основне зобов`язання припинене. Вказує на те, що відповідач не виконав свого обов`язку подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру, що є порушенням права власності на нерухоме майно та перешкодою власником на власний розсуд розпоряджатися ним.

Просить суд, зняти заборону та вилучити відповідний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо будинку АДРЕСА_1 власниками якого є він та його дружина. Крім того просить стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Гандзюк І.Р. позов позивача підтримала повністю з мотивів, викладених в позовній заяві, який просить задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією.

У зв`язку з чим суд констатує наступне.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Підсумовуючи наведене та керуючись строками розгляду справи у суді, суд прийшов до висновку про можливе завершення розгляду справи за відсутності представника відповідача, оскільки останній був належним чином повідомлений про судове засідання, однак до суду не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступило, при цьому підстави для постановлення заочного рішення відсутні.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні встановлено, що 17.08.2004 року між позивачем ОСОБА_1 , його дружиною ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №1034/2004, згідно якого банк надав їм кредитні кошти в сумі 3000 доларів США, а вони зобов`язалися їх повернути.

Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено 19.08.2004 року договір іпотеки №Д-748, який посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Трух Н.М., згідно якого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надали банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 (а.с.4-9).

Як вбачається з обставин, викладених позивачем в позовній заяві та досліджених в судовому засіданні, позивач в повному обсязі виконав всі зобов`язання за кредитним договорами.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 593 ЦК України з припиненням основного зобов`язання, забезпеченого заставою припиняється і право застави. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Підстави для припинення іпотеки визначні у ст. 17 Закону України «Про іпотеку», де регламентовано, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється та з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Ухвалами Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.02.2021 року та від 28.10.2021 року зобов`язано представника відповідача ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію надати суду інформацію про наявність чи відсутність у позивача ОСОБА_1 заборгованості згідно кредитного договору №1034/2004 від 17.08.2004 року укладеного між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», кредитну справу по укладеному договору та виписки по рахунках (а.с.26, 52).

Як вбачається із заяв на виконання ухвал суду, наданих представником відповідача Фонд гарантування не може надати запитувані первинні розрахункові документи на підтвердження видачі банком кредитних коштів та кредитну справу по укладеному між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра» кредитному договору від 17.08.2004 року №1034/2004, оскільки до Фонду гарантування вказані документи не передавались. Згідно з ч. 2 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за результатами проведення ліквідації ПАТ «КБ «Надра» з метою завершення процедури ліквідації та припинення банку як юридичної особи виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 14.09.2020 року своїм рішенням №1676 затвердила ліквідаційний баланс банку станом на 01.09.2020 року та Звіт про виконання ліквідаційної процедури ПАТ «КБ «Надра», а отже відповідно до ч.3 ст. 53 Закону ліквідаційна процедура банку вважається завершеною. З урахуванням приписів ст. 52-1 Закону ПАТ «КБ «Надра» здав, а архів Національного банку України прийняв на зберігання всі документи банку за 1992-2020 роки, а також довідковий апарат до них. У зв`язку з чим Фонд гарантування надає інформацію, що знаходиться в його розпорядженні, зокрема, виписки в електронному вигляді по особових рахунках за період з 17.08.2004 року по 01.03.2012 рік за кредитним договором від 17.08.2004 року №1034/2004, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 (а.с.32, 58).

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Таким чином, єдиним способом припинення обтяжень із зазначеного майна можливо тільки за рішенням суду.

В судовому засіданні перевірено, що права відповідача жодним чином не будуть порушенні в зв`язку з тим, що кредитні зобов`язання позивачем погашені.

Відповідно до статті 1 «Захист власності» Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів: або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Враховуючи вищезазначене, з метою захисту права позивача, як власника, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності вбачає підстави для задоволення позову, оскільки наявність вказаних відомостей в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна створюють перешкоди у здійсненні права власності позивачу щодо нерухомого майна.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 908,00 гривень сплаченого судового збору.

На підставі ст.ст.16,317,319,321,509,526,593,598,1054 ЦК України, Закон України «Про іпотеку», Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,керуючись ст. 141, ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію про захист прав споживачів та зняття заборони, виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна задоволити.

Зняти заборону та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження, зареєстрований за №4963610 щодо будинку АДРЕСА_1 , власниками якого є ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП- НОМЕР_2 .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на користь ОСОБА_1 908 гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

повний текст рішення

виготовлено 27.01.2022 року.