Справа № 303/1699/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

з участю секретарки судового засідання Жганич К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання недійсним наказу та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Ковальчук Олеся Василівна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2021 року, ухвалене суддею Кость В. В.,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року Мукачівська місцева прокуратура в інтересах держави звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, управління) про визнання недійсним наказу та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Позов обґрунтований тим, що на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області № 654-СГ від 31.01.2020 ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Квасівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, площею 1 га, кадастровий номер :02:000:0061. Як наслідок, 02.07.2020 приватною нотаріускою Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Романович І.В. зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на цю земельну ділянку.

Однак згодом і всупереч вимогам земельного законодавства, управління наказом № 2615-СГ від 23.04.2020 знову передало у власність ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Кальницької сільської ради Мукачівського району, площею 1 га, кадастровий номер :06:000:0216. На підставі зазначеного наказу державною реєстраторкою Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Чопської міської ради Корольковою М.В. було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку.

З огляду на це прокуратура вважала, що ОСОБА_1 безпідставно повторно набув у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, а тому спірний наказ ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області № 2615-СГ від 23.04.2020 є недійсним і підлягає скасуванню з одночасним скасуванням відповідної державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Посилаючись на наведені вище обставини просила:

1) визнати недійсним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області № 2615-СГ від 23.04.2020 «Про затвердження проекту із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки» в частині затвердження проекту із землеустрою та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки (кадастровий номер :06:000:0216) площею 1 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Кальницької сільської ради Мукачівського району;

2) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 227) державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0216, вартістю 703 250,00 грн, площею 1 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства;

3) стягнути з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 4 540 гривень.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.05.2021 позов Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області № 2615-СГ від 23.04.2020 «Про затвердження проекту із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки» в частині затвердження проекту із землеустрою та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки (кадастровий номер :06:000:0216) площею 1 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Кальницької сільської ради Мукачівського району.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 227) державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0216, вартістю 703 250,00 грн, площею 1 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ГУ Держеокадастру у Закарпатській області на користь Мукачівської місцевої прокуратури по 2 270 грн із кожного у відшкодування витрат оплаченого судового збору.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Ковальчук О.В., подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості.

Скарга мотивована тим, що судом належним чином не звернуто уваги на можливість отримання безоплатно громадянином у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею не більше 2 га, а відтак одержання такої двічі у межах цієї норми 2 га не суперечить законодавству, зокрема ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» щодо можливості реалізації прав громадян на отримання земельної ділянки для особистого селянського господарства шляхом приватизації декількох земельних ділянок.

З огляду на це апелянт уважав спірний наказ ГУ Держеокадастру у Закарпатській області законним, а тому просив оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 позивач Мукачівська окружна прокуратура в інтересах держави посилалась на її безпідставність і надуманість, просила таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні прокурорка Закарпатської обласної прокуратури Андрейчик А.М. щодо задоволення апеляційної скарги заперечила, просила таку залишити без задоволення з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Водночас від представниці відповідача ОСОБА_1 - адвокатеси Ковальчук О.В. на електронну пошту Закарпатського апеляційного суду 18.04.2022 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності ОСОБА_1 . За таких обставин, на думку колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін, їх представників у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення прокурорки Андрейчик А.М., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 31.01.2020 № 654-сг було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 та передано йому у власність земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:0061) площею 1,0000 га, в тому числі рілля площею 1,0000 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно з класифікацією видів цільового призначення земель - 01.03), що розташована за межами населеного пункту на території Квасівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області. Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.07.2020, відповідно до запису державної реєстраторки - приватної нотаріуски Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Романович І.В. (а.с.13, 16, 17).

Також наказом ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 23.04.2020 № 2615-СГ було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 та передано йому у власність земельну ділянку (кадастровий номер :06:000:0216) площею 1,0000 га, в тому числі рілля площею 1,0000 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно з класифікацією видів цільового призначення земель - 01.03), що розташована за межами населеного пункту на території Кальницької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, й як наслідок, ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на цю земельну ділянку, про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 227) від 24.06.2020, згідно зі записом державної реєстраторки - Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Чопської міської ради Королькової М.В. (а.с.12, 14, 15).

Частиною першою ст. 81 ЗК України передбачено підстави за яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки. До таких підстав, зокрема, належать: - безоплатна передача із земель державної і комунальної власності (пункт «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України); - приватизація земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (пункт «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною третьою ст. 116 ЗК України регламентовано випадки безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, із поміж яких є: приватизація земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (пункт «а» цієї частини статті); одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт «в» цієї ж частини статті).

Положеннями ст. 118 ЗК України врегульовано порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, в тому числі щодо безоплатного одержання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації.

Згідно з пунктом «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Водночас ч. 4 ст. 116 ЗК України констатовано, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться лише один раз по кожному виду цільового призначення.

При цьому додатково отримати земельні ділянки за цим же цільовим призначенням громадяни можуть тільки на конкурентних засадах через участь у торгах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленого у постанові від 24.04.2019 у справі № 525/1225/15-ц (провадження № 14-6цс19) та який апеляційний суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не враховано вимоги ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» щодо можливості реалізації прав громадян на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства шляхом приватизації декількох земельних ділянок, оскільки за змістом положень ч. 6 ст. 5 цього Закону громадяни України, які реалізували своє право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства.

За приписами ч. 1 ст. 56 ЗК України від 18.12.1990 для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися безоплатно у власність земельні ділянки, у межах населених пунктів, у розмірах, указаних у земельно-облікових документах, або надавалися безоплатно у власність не більше 0,6 га.

З огляду на системний аналіз наведених вище положень норм законодавства, досліджуючи співвідношення понять «особисте підсобне господарство» та «особисте селянське господарство», можна дійти висновку, що право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства мають ті громадяни, які реалізували своє право на безплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі не більше 0,6 га відповідно до правил ЗК України від 18.12.1990.

У такому випадку безоплатна передача земельної ділянки буде здійснюватися за загальним порядком, визначеним статтею 118 ЗК України. Тобто, право на «довиділення» земельної ділянки у межах норми 2,0 га мають лише ті громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі не більше 0,6 га на підставі ЗК України від 18.12.1990.

Наведене вище відповідає правовому висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 у справі № 302/380/16-ц (провадження № 61-19523св18).

Зважаючи на те, що в даному випадку за положеннями ст. 56 ЗК України (1990 року) ОСОБА_1 своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі не більше 0,6 га не використав, а використав таке право на підставі наказу управління від 31.01.2020 № 654-сг щодо затвердження проекту землеустрою по відведенню йому земельної ділянки у власність з одночасною передачею у власність земельної ділянки (кадастровий номер :02:000:0061) площею 1,0 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства. Тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що ОСОБА_1 на час видачі 23.04.2020 спірного наказу вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а відтак не мав права на повторне її безоплатне отримання з цим же цільовим призначенням у розмірі 1,0 га, навіть не перевищуючи при цьому загальну норму в 2,0 га.

Колегія суддів відхиляє твердження управління про те, що, за відсутності доступу до відповідних державних реєстрів, воно не мало змоги заздалегідь перевірити на час видачі спірного наказу від 23.04.2020 № 2615-СГ про передачу безоплатно ОСОБА_1 раніше у власність земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, оскільки цим же ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області та не в значному проміжку часі того ж року наказом від 31.01.2020 № 654-сг було передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:0061) площею 1,0000 га, в тому числі рілля площею 1,0000 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно з класифікацією видів цільового призначення земель - 01.03), яка розташована за межами населеного пункту на території Квасівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, що не могло бути невідомим ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області на час прийняття оскарженого наказу.

Пунктом «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отож, колегія судів констатує, що спірний наказ не може вважатися законним, а тому підлягає визнанню недійсним і скасуванню, а відтак підлягає скасуванню на його підставі і державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивач довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Недоліки вирішення місцевим судом даного спору носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтується на положеннях закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн (а.с.124) слід покласти на апелянта-відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Ковальчук Олеся Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді