Справа № 195/551/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

01.06.2022 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Скрипченка Д.М., за участю секретаря судового засідання Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Томаківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті особи, тобто, встановити факт, що громадянин України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт.Гурзуф м.Ялта Автономної Республіки Крим.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною мірю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до його свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого міським відділом РАЦС м.Мелітополя 06 серпня 1981 року.

ОСОБА_2 перебуваючи в смт.Гурзуф Автономної Республіки Крим, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України. За свідченнями його колишньої дружини ОСОБА_3 , його було вбито злочинною групою.

03 квітня 2019 року було видано Бахчисарайським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, свідоцтво про смерть на тимчасово окупованій території України, але відповідно до вимог законодавства України дане свідоцтво є недійсним.

Заявник зазначає, що не може отримати на території України свідоцтво про смерть, яке необхідне їй для оформлення спадщини.

Представник заявника подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності заявника, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, заперечень та будь-яких пояснень щодо заявлених вимог суду не надано.

Розглянувши заяву та перевіривши матеріали справи, без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2ст. 247 ЦПК України встановлено та доведено.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого 06 серпня 1981 року міським відділом РАЦС м.Мелітополь, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною мірю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 перебуваючи в смт.Гурзуф Автономної Республіки Крим, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України. За свідченнями його колишньої дружини ОСОБА_3 , його було вбито злочинною групою.

03 квітня 2019 року було видано Бахчисарайським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, свідоцтво про смерть на тимчасово окупованій території України, але відповідно до вимог законодавства України дане свідоцтво є недійсним.

Факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, де неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року за №2398-VI (далі Закон №2398-VI).

Не може вважатися легітимним на території України надане свідоцтво про смерть, адже його було видано органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законодавством України, тому даний документ не може створювати правових наслідків для осіб, яким його було видано, тому суд не приймає за належні та допустимі докази.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

На підставі ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Крім того, до матеріалів заяви заявником не надано доказів звернення з питанням реєстрації смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, до відповідних органів державної реєстрації актів цивільного стану та їх письмової відмови у державній реєстрації. За відсутності такої письмової заяви суд позбавлений можливості встановити наявність порушеного права заявника.

Відповідно до ст. 315, 317 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

За ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ст.17 Закону №2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (далі Закон №1207-VII), громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із ч.1-2 ст.4 Закону №1207-VII, на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону №1207-VII, датою початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є 20 лютого 2014 року.

Частиною 1 статті 17 Закону №1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті її сина ОСОБА_2 крім того, не може вважатися легітимним на території України надане свідоцтво про смерть, адже його було видано органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законодавством України, тому даний документ не може створювати правових наслідків для осіб, яким його було видано, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищенаведеного, суд не вбачає підстав та належних доказів достовірності фактів наведених заявником, а тому вважає, що обставини викладені в заяві є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.12,76-81,293,294,315,317, ч.2 ст.319, ст.354,355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа: Томаківський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. М. Скрипченко