ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1573/11
номер провадження 4-с/695/8/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Золотоноша скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Листопад Світлани Іванівни,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії та постанови державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Листопад Світлани Іванівни в рамках виконавчого провадження № 31056711.

В обґрунтування скарги зазначено, що державним виконавцем під час примусового виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.12.2011 у справі № 2-1573/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, протиправно винесено 22.03.2018 постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами та про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки в матеріалах виконавчого провадження № 31056711 відсутні докази направлення боржнику оспорюваних постанов на його належну адресу проживання. Посилаючись на те, що боржнику не було відомо про існування, як судового рішення на виконання якого відкрито виконавче провадження, так і даного виконавчого провадження з його примусового виконання, а тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, боржник звернувся з даною скаргою до суду.

У судове засідання з розгляду скарги, яке призначене на 14 год 10 хв 01.06.2022 боржник не прибув, явку свого представника не забезпечив. Згідно з наданою перед початком судового засідання заявою представник боржника просить здійснювати розгляд скарги за її відсутності, на її задоволенні наполягає повністю.

Дружківський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) явку свого представника у судове засідання також не забезпечив, згідно з наданим перед початком судового засідання запереченням, проти задоволення скарги заперечує повністю, посилаючись на її безпідставність. Як зазначено у скарзі боржник усупереч вимог ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 03.02.2012), ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 01.06.2022) не повідомив державного виконавця про зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації), а також про факт працевлаштування. Станом на 01.03.2018 заборгованість зі сплати аліментів становила 74 012 грн 53 коп, у зв`язку з чим державним виконавцем відносно боржника було винесено оспорювані постанови. Єдиною підставою для винесення вказаних постанов є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, а не умисне ухилення боржника від сплати аліментів. Державним виконавцем неодноразово вчинялись відповідні дії щодо розшуку майна боржника та встановлення джерел отримання ним доходів. Станом на 01.06.2022 борг боржника по аліментам становить 162 715 грн 78 коп. Незважаючи на те, що боржникові з листопада 2020 року відомо про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження про стягнення аліментів, як про це зазначено у скарзі, боржник жодного разу не звертався до виконавчої служби з запитами та заявами щодо отримання документів виконавчого провадження, або ознайомлення з ними, не надав доказів того, що встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного джерела засобів для існування.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не прибула.

Враховуючи приписи ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши та матеріали за скаргою, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів скарги судом встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.12.2011 у справі №2-1573/2011 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% від встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду 29.09.2011 і до досягнення дитиною повноліття.

Як зазначено у рішенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.12.2011 у справі №2-1573/2011 відповідач у судові засідання з розгляду вказаної справи, призначені на 24.11.2011 та 01.12.2011 не з`явився з невідомих причин, хоча про день та час розгляду був повідомлений судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями.

На виконання вказаного судового рішення 01.12.2011 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист, з примусового виконання якого постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Дружківського міського управління юстиції від 03.12.2012 відкрито виконавче провадження ВП №31056711.

Адреса боржника зазначена у постанові про відкриття виконавчого провадження співпадає з адресою зазначеною у виконавчому листі АДРЕСА_1 , та на яку згідно з супровідним листом державного виконавця від 03.12.2012 № 1896 було надіслано боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження.

У подальшому, у зв`язку з наявністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців державним виконавцем 22.03.2018 у ВП №31056711 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортним засобом.

Вказані постанови відповідно до супровідних листів від 22.03.2018, наявних в матеріалах виконавчого провадження та наданих суду, були надіслані боржникові на адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно з листом виконавчого комітету Дружківської міської ради від 27.10.2020 № 5364/160.1242/1-20 наданим у відповідь на запит державного виконавця за даними реєстру територіальної громади, картотеки з питань реєстрації фізичних осіб місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване з 16.01.2001 за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 01.03.2018 заборгованість зі сплати аліментів становила 74 012 грн 53 коп. Станом на 01.06.2022 борг боржника по аліментам становить 162 715 грн 78 коп.

Відповідно до пункту 9 частини 2статті 129 Конституції України, частини 1 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.477 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як зазначено у скарзі боржнику стало відомо про дане виконавче провадження у листопаді 2020 року, однак усупереч вимог ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 03.02.2012), ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 01.06.2022) не повідомив про зміну місця свого проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації), а також про факт працевлаштування.

При цьому, згідно з листом виконавчого комітету Дружківської міської ради від 27.10.2020 № 5364/160.1242/1-20 наданим у відповідь на запит державного виконавця за даними реєстру територіальної громади, картотеки з питань реєстрації фізичних осіб місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване з 16.01.2001 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана адреса співпадає з адресою зазначеною у виконавчому листі суду, постанові про відкриття виконавчого провадження, оспорюваних постановах та супровідних листах про їх направлення боржникові.

Відповідно до ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Боржник, як сторона виконавчого провадження (ч.1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»), у тому числі зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (п.1, 3, 6 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до приписів абзацу 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Відповідно до положень пунктів 3, 6, 7, 8, 14, 19, 21, 22 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п.3); накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п.6); накладати арешт на кошти та інші цінності боржника (п.7); здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням (п.8); викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні (п.14); у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п.19); отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (п.21); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з абзацом першим частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», в иконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно з частиною 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до приписів частини 3 статті 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами, у тому числі, обчислюється державним виконавцем.

Згідно з ч. 1 статті 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Положеннями частини 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3, 4 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п.1); про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п.2); про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п.3); про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п.4).

Обов`язок винесення державним виконавцем постанов передбачених пунктами 1-4 частини 9 статті 71 Закону, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці) визначено в абзаці 1 пункту 6 розділу XVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 зі змінами.

При цьому, при встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено зазначеною частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», адже застосування таких заходів слугує належному захисту прав дітей та сприяє встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

У зв`язку з наявністю у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за шість місяців державним виконавцем 22.03.2018 у ВП №31056711 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортним засобом.

Вказані постанови відповідно до супровідних листів від 22.03.2018 були надіслані боржникові на адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно з листом виконавчого комітету Дружківської міської ради від 27.10.2020 № 5364/160.1242/1-20 наданим у відповідь на запит державного виконавця за даними реєстру територіальної громади, картотеки з питань реєстрації фізичних осіб місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване з 16.01.2001 за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 01.03.2018 заборгованість зі сплати аліментів становила 74 012 грн 53 коп. Станом на 01.06.2022 борг боржника по аліментам становить 162 715 грн 78 коп.

При цьому, суду не надано доказів того, що боржник надавав до відповідного відділу державної виконавчої служби інформацію, щодо іншого його місця проживання відмінного від зазначеного у виконавчому листі суду, тобто що він мешкає у іншій місцевості.

Доказів того, що заборгованість по аліментам у боржника була відсутня, або її сукупний розмір, з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, був меншим від сукупного розміру відповідних платежів за чотири місяці, як це визначено вищенаведеними положеннями законодавства.

Доказів наявності підстав визначених ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за яких не може бути застосовано до боржника тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами, судом не встановлено.

Щодо тверджень боржника, що йому не біло відомо про існування судового рішення, під час примусового виконання якого державним виконавцем винесено оспорювані постанови, суд зазначає, що у рішенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.12.2011 у справі №2-1573/2011 відповідач у судові засідання з розгляду вказаної справи, призначені на 24.11.2011 та 01.12.2011 не з`явився з невідомих причин, хоча про день та час розгляду був повідомлений судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, «Каракуця проти України» від 16 травня 2017 року).

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень визначених Законом України «Про виконавче провадження», заборгованість боржником погашена не була, стороною скаржника не спростовано, що її розмір був меншим за визначений законом, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не було порушено основні засади виконавчого провадження встановлені статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» та оскаржувані постанови прийнято з дотримання вимог законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповіднод о закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавцяі право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд також звертає увагу на те, що Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан.

У зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2022 року № 383 були внесені зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, згідно з якими за деякими виключеннями, заборонено виїзд за межі країни чоловіків віком від 18 до 60 років. Зазначені обмеження, не застосовуються до таких осіб: які мають посвідчення про відстрочку від призову та повідомлення про зарахування на спеціальний військовий облік (відповідно до рішення Уряду про затвердження переліку посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час); які мають висновок військово-лікарської комісії про непридатність з виключенням з військового обліку; на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років; які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; на утриманні яких перебуває дитина з інвалідністю віком до 18 років або повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, до досягнення нею 23 років; усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років; зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

ОСОБА_1 виповнилось повних 38 роки та будь-якого доказу, що таке обмеження до нього не може бути застосовано з вище перелічених підстав, що надало б правомірне обґрунтування його вимог, суду не надано.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 76-83, 89, 95, 247, 258-261, 263, 352, 354, 447, 449-451, 453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Черкаському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська