Справа № 465/6379/20 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/811/4667/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Національного університету харчових технологій в особі Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий колледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2021 року у справі за позовом Національного університету харчових технологій в особі Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий колледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «СКІФИ», про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року Національний університет харчових технологій в особі Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» від імені якого діє директор Григорців М.В. звернувся з позовом до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Скіфи» про стягнення збитків, заподіяних внаслідок ДТП.

Позовні вимоги мотивував тим, що 04 лютого 2020 року о 16 год. 20 хв. на автодорозі західний обхід м. Львова, 3 км.+300 м. в с. Зимна Вода, Пустомитівського району Львівської області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Jetta д.н. НОМЕР_1 , перед початком руху та зміною напрямку руху, не переконався, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїжджаючи із прилеглої території, не надав дорогу автомобілю Opel Omega д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення між вказаними автомобілями.

21 травня 2020 року Пустомитівським районним судом Львівської області відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Власником автомобіля Volkswagen Jetta д.н. НОМЕР_1 являється Приватне підприємство «Скіфи».

Пошкоджений автомобіль Opel Omega д.н. НОМЕР_2 перебуває у власності Національного університету харчових технологій на балансі Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій».

З метою усунення пошкоджень автомобіля після ДТП, за замовленням та за рахунок позивача проведено ремонтні роботи на загальну суму 72370 грн.

З боку страхової компанії «Уніка» здійснено страхове відшкодування лише в розмірі 32690,36 грн., з яких 31490,36 грн. сума збитку, заподіяного внаслідок ДТП, та 1200 грн. вартість послуг евакуатора.

Зазначав, що сума завданих йому збитків внаслідок ДТП, винним у вчиненні якого визнано відповідача ОСОБА_1 , становить 40879,64 грн., які просив стягнути солідарно з обох відповідачів.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив Національний університет харчових технологій в особі Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий колледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідачів, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, тому вважає, що з відповідачів на його користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Вважає, що сума заподіяних та не відшкодованих збитків внаслідок ДТП, становить 40879,64 грн.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26 травня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 03 червня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 04 лютого 2020 року о 16 год. 20 хв. на автодорозі західний обхід м.Львова, 3 км.+300 м. в с. Зимна Вода, Пустомитівського району Львівської області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Jetta д.н. НОМЕР_1 , який належить ПП Скіфи», перед початком руху та зміною напрямку руху, не переконався, що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїжджаючи із прилеглої території, не надав дорогу автомобілю Opel Omega д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення між вказаними автомобілями.

21 травня 2020 року Пустомитівським районним судом Львівської області відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що факт вчинення відповідачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджений постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року, відповідно до якої його визнано винним за ст.124 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходи з наступного.

Зі змісту ч.1 ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».

До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином вказаний закон є спеціальною нормою, яка регулює питання відшкодування завданої шкоди спричиненої внаслідок ДТП.

Зі змісту ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 30 вказаного Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим.

Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з висновку експертного дослідження №2415 від 19 лютого 2020 року, утилізаційна вартість автомобіля Opel Omega складає 26 566,16 грн.

Згідно зі звітом №2336 від 17 лютого 2020 року ринкова вартість автомобіля Opel Omega д.н. НОМЕР_2 визначена в 58 056,52 грн. Витрати на відновлюваний ремонт з урахуванням фізичного зносу вказаного автомобіля складає 61 608,71 грн.

З огляду на це, оскільки витрати на відновлюваний ремонт Opel Omega д.н. НОМЕР_2 перевищували ринкову вартість даного транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ремонт був економічно необґрунтованим, а сам автомобіль вважався фізично знищеним.

Таким чином, відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власникові необхідно було відшкодувати різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява до задоволенню не підлягає, з огляду на те, що ПрАТ «Страхова компанія Уніка» різницю в розмірі 32690,36 грн. та вартість послуг евакуатора в розмірі 1200 грн. відшкодовано шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Крім цього, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що позовну заяву подано Національним університетом харчових технологій в особі Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій», який відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій не являється юридичною особою.

Вказаний позов підписаний директором Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий коледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» Григорцівим М.В., який одночасно являється представником Національного університету харчових технологій з правами сторони в цивільному процесі.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України). Коледж є філією (територіально відокремленим структурним підрозділом) Університету, має фінансову самостійність, може від імені Національного авіаційного університету (в інтересах коледжу) набувати майнових і особистих немайнових прав, нести обов`язки та відповідальність з питань оподаткування.

Суд правильно врахував правові позиції викладені в рішенні Верховного Суду від 14 червня 2021 року №760/32455/19 про те, довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. Від імені юридичних осіб має право виступати тільки керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Зазначене свідчить, що процесуальні дії у даній цивільній справі, здійснювались саме представником Національного університету харчових технологій Грирорцівим М.В. який діяв від імені та в інтересах Національного університету харчових технологій відповідно до доручень від 05 травня 2020 року та 28 грудня 2020 року.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Національного університету харчових технологій в особі Відокремленого структурного підрозділу «Львівський фаховий колледж харчової і переробної промисловості Національного університету харчових технологій» залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 червня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.