Номер провадження: 22-ц/813/1556/22
Справа № 509/4379/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Йосипівська сільська рада Овідіопольського району Одеської області) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Кириченко П.Л. 31 січня 2020 року у смт. Овідіополь Одеської області,-

встановила:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Йосипівська сільська рада Овідіопольського району Одеської області) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 2-3).

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилався на те, що позивачу на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В будинку також зареєстрована відповідач - ОСОБА_1 , яка з 2014 року в цьому будинку не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов № 50 від 07.08.2019 року, який складено депутатом Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Шекера Т.М.

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.04.2015 року, яке набрало законної сили 27.04.2015 року. Реєстрація відповідача у будинку тягне за собою додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, а також перешкоджає позивачу реалізовувати свої права, як власника будинку. ОСОБА_2 звертався до сільської ради з проханням зняти відповідача з реєстраційного обліку, однак позивачу було рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2020 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами та будівлями, який належить ОСОБА_2 , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 33-34).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 152,60 грн., з яких: 1 152,60 грн. - судовий збір, та 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сторони у справі обидва набули право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому їх частки на цей будинок є рівними, і апелянт могла бути позбавлена права власності виключно на підставах, визначених законом (а.с. 40-46).

Сторони про розгляд справи на 17 травня 2022 року були сповіщені належним чином.

16 травня 2022 року від представника ОСОБА_1 на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява про проведення судового засідання без участі сторін.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був власником житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.04.2015 року, яке набрало законної сили 27.04.2015 року.

Як зазначав позивач, після розірвання шлюбу ОСОБА_1 у добровільному порядку виїхала з вищевказаного житлового будинку, однак, знятись з реєстрації відповідачка не бажає.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка добровільно знятись з реєстрації не бажала, а тому суд вважав за можливе визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням вищевказаного будинку.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Згідно статті 7 ЖК УРСР передбачено, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто, будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За частиною першою статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності як суб`єктивне цивільне право містить у своєму складі правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших та правомочність захисту.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Усунення в судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного позову.

У статті 406 ЦК України унормовано припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

У постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Отже, при вирішенні питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) за загальним правилом не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 проживала у спірному будинку як член сім`ї власника, користувалася будинком, проте, шлюб між сторонами розірвано, спільне господарство не ведеться. Обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинилися, тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника майна на підставі частини другої статті 405 Цивільного кодексу України. З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 підлягає виселенню із належного позивачу будинку, оскільки останній позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що матеріалами справи встановлено та не спростовано позивачем, що відповідач ОСОБА_1 вселилася та була зареєстрована у спірному будинку як член сім`ї та за згоди власника, відповідач тривалий час (з 1980 року) проживає та зареєстрована у будинку, тобто, вона має тривалий зв`язок із спірним будинком як із житлом у розумінні статті 8 Конвенції. Іншого житла на праві власності чи праві користування відповідач не має. Будинок має загальну площу 78,9 кв. м, що свідчить про можливість проживання у ньому кількох осіб різної статі.

Колегія суддів доходить висновку про те, що у справі, яка переглядається, необхідно дотримуватися балансу захисту права власності позивача на житловий будинок та права на проживання у ньому відповідача, яка вже не є членом сім`ї власника житла, проте зареєстрована у цьому будинку з 1980 року, проживала в ньому понад 35 років та іншого житла не має.

Не може бути належним та допустимим доказом у справі Акт №50 від 07.08.2019 року про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складений депутатом Йосипівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Шекера Т.М., яким встановлено, що ОСОБА_1 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2014 року зі слів свідків.

Колегія суддів враховує, що у вказаному Акті не зазначено, якими належними та допустимими доказами підтверджується, що відповідач не проживала за місцем реєстрації саме з 2014 року, також Акт не містить доказів, які б достеменно та офіційно підтверджували не проживання ОСОБА_1 у будинку без поважних причин, період відсутності, причин відсутності, тощо.

Крім того, також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що реєстрація його колишньої дружини перешкоджає ОСОБА_2 користуватися чи розпоряджатися майном.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку право позивача на майно не може бути захищено шляхом виселення ОСОБА_1 , яка внаслідок цього стане безхатченком, що стане надмірним тягарем та порушуватиме її право на повагу до житла, яке є постійним місцем проживання, та не є справедливим з урахуванням усіх обставин справи.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів, дослідивши належними чином надані докази та встановивши фактичні обставини у справі, доходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав його необґрунтованості.

Одночасно, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що сторони у справі обидва набули право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому їх частки на цей будинок є рівними, і апелянт могла бути позбавлена права власності виключно на підставах, визначених законом.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 серпня 2021 року було скасовано право власності ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та взнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

Однак, на час розгляду даної справи, вказане рішення суду було оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_2 , та не набрало законної сили, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності у неї права власності на частину спірного будинку є необґрунтованими.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2020 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Що стосується вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з позивача 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ст.58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст.15 ЦПК України, представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою ст.62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги, клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2020 року ОСОБА_1 і адвокат Батурін С.Є. уклали Договір про надання правової допомоги адвокатом. За умовами договору, адвокат взяв на себе зобов`язання надавати необхідну професійну правничу допомогу по справі, а клієнт зобов`язався виплатити адвокату гонорар (винагороду) та компенсувати фактичні витрати і обсязі і на умовах, визначених договором. Розмір гонорару (винагороди) сторони визначили у Розрахунку суми гонорару за правову допомогу, яка була надана гр. ОСОБА_1 адвокатом Батуріним С.Є. у Одеському апеляційному суді відповідно до укладеного 29 квітня 2020 року Договору про надання правової допомоги. Сторони погодили вартість конкретних послуг та порядок сплати гонорару у сумі 3 000 грн. (а.с. 98-99).

Згідно п.8 ст.141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідач попередньо заявив у апеляційній скарзі (а.с.45).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України, в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

З урахуванням наявних у матеріалах справи документів, колегія суддів доходить дійшов вірного висновку, що витрати відповідача ОСОБА_1 на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені на суму 3 000 грн. належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Крім того, на підставі положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у справі за подання апеляційної скарги у сумі 1 152, 60 гривень.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Йосипівська сільська рада Овідіопольського району Одеської області) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у справі в сумі 4 152, 60 гривень, з яких: 1 152, 60 гривень судового збору, та 3 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 31 травня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе