Березівський районний суд Одеської області
Справа № 947/4/22
Провадження № 2/494/292/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панчишина А.Ю.

при секретарі: Твердун Т.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу.

ВСТАНОВИВ:

04.01.2022 року представник МТСБУ Гармаш С.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат у порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 19.04.2017 о 12 год. 00 хв. на території ринку «Южний», що знаходиться в м. Одеса вул. Ак. Корольова 43-а, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Відповідно до матеріалів кримінального провадження пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до КУ МКП №11.

На момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_2 звернулась до МТСБУ з заявами про отримання відшкодування шкоди. На підставі наказу №8242 від 16.08.2019 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, відповідно до п. 23.1 ст. 23, ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ провело регламентну виплату потерпілій особі у розмірі 23905, 98 грн.

Представник позивача просить стягнути на користь МТСБУ із відповідача 23905,98 грн. у рахунок відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Зокрема, 23905,98 грн. відшкодування витрат у порядку регресу, а також, судові витрати у розмірі 2270,0 грн.

Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року справу прийнято до провадження і розгляд справи призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17 травня 2022 року відповідач на адресу суду надіслала відзив на позов, у якому просила в задоволені позовних вимог МТСБУ відмовити у зв`язку з тим, що не вважала себе винною або причетною до дорожньо-транспортної події, а також, у зв`язку із закінченням визначеного строку позовної давності для звернення з позовними вимогами.

31 травня 2022 у судове засідання представник МТСБУ повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надіслання судової повістки на офіційну електронну адресу МТСБУ. Подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадження на території України воєнного стану. Разом з тим, суд дійшов висновку про безпідставність клопотання, оскільки за не можливості з`явитися в судове засідання, представник позивача був не позбавлений права подати до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак такого клопотання не подав, в судове засідання повторно не з`явився.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 також не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, що вбачається з витягу з журналу телефонограм Березівського районного суду Одеської області за №647. Окрім того, 31.05.2022 року подала заяву до суду, в якій просила, у зв`язку з введенням воєнного стану на території України, розглянути справу за її відсутності.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, на підставі змісту витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0001161 від 11.06.2017 року встановив, що 19.04.2017 о 12 год. 00 хв. на території ринку «Южний», що знаходиться в м. Одеса вул. Ак. Корольова 43-а, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Відповідно до матеріалів кримінального провадження пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до КУ МКП №11.

Позивачем не долучено до позовної заяви процесуальних документів, а саме: вироку суду, чи постанови про закриття кримінального провадження за результатами розслідування вказаного кримінального провадження. Таким чином, вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення не встановлено.

Водночас, зазначена шкода винуватцем ДТП потерпілій особі не була відшкодована. Відповідно до змісту наявних у матеріалах справи копій заяв ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ про відшкодування шкоди, заподіяної у результаті ДТП згідно з ст. 35, п. 41. 1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

МТСБУ своє зобов`язання за полісом страхування виконала у повному обсязі, та виплатила потерпілій особі грошові кошти у розмірі 23905,98 грн. Факт сплати коштів підтверджується платіжним дорученням від 16.08.2019 на суму 23905, 98 грн.

Відповідач надала відзив на позов, в якому просила у позовних вимогах позивача відмовити. Зазначає, що вина її як учасника ДТП не встановлена, що виключає цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду. Посилання позивача на відповідь від НПУ та на витяг Єдиного реєстру досудових розслідувань з приводу встановлення її вини в ДТП є необґрунтованими. По відкритому кримінальному провадженні вона була допитана в якості свідка, більше ніяких процесуальних дій з нею не проводились. Про результати розслідування кримінального провадження її не повідомляли. Просила взяти до уваги той факт, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак, з урахуванням дати ДТП, а саме, 19.04.2017 і до моменту звернення з позовом до суду, визначений строк позовної давності закінчився.

Так, згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: дії завдавача шкоди були неправомірними; між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" також визначено, що " вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 вище зазначеної постанови Пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) - це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з п. п. "а" п. 41. 1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1. 7 ст. 1 цього Закону та майну, яке знаходилось у цьому транспортному засобі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. п. 38. 2. 1, п. 38. 2, ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13. 1 ст. 13 вищезгаданого Закону.

Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.

Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК України.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням. (ст. 599 ЦК).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи те, що позивачем не долучено до матеріалів цивільної справи обвинувального вироку по кримінальному провадженні №0001161 від 11.06.2017 року стосовно події ДТП, що відбулась 19.04.2017 року, в якому була б встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні такої, чи постанова про закриття вказаного кримінального провадження, чи постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ДТП 19.04.2017 року чи постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення за закінченням строків з встановленням винуватості ОСОБА_1 , то суд вважає, що встановити ступінь вину ОСОБА_1 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є неможливим, оскільки відсутні первинні матеріали ДТП. Покликання позивача на відповідь з НПУ та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань з приводу підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП є необґрунтованими.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень статей 509, 979, 980 Цивільного кодексу України та статей 3, 6, 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" предметом договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по суті є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку - ДТП, унаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Тобто, за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика також не виникає зазначений обов`язок.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди.

Зважаючи, що питання про винуватість або не винуватість ОСОБА_1 не вирішено, то цивільно-правова відповідальність страхувальника в результаті ДТП не настала, тому у відповідача відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування позивачу.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006 року).

У цьому спорі суд надав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин встановлених судом на підставі наявних у справі доказів

Крім цього, суд вважає, що позивач не довів факту, що відповідач має відшкодувати кошти у сумі 23905,98 грн МТСБУ у порядку регресу. Водночас, представник позивача не надав доказів (підтвердження), що саме з вини ОСОБА_1 виникла ДТП, не надано схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, графічного зображення місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин. Інших доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєні ДТП на час розгляду справи суду не надано.

Таким чином, суд не бере до уваги письмову заяву ОСОБА_2 до МТСБУ про відшкодування шкоди, відповідь від НПУ та витяг з ЄРДР по кримінальному провадженні №0001161 від 11.06.2017 року, як докази вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної події, що мала місце 19.04.2017 року, оскільки вказані документи, які містяться у матеріалах справи, не підтверджують винуватості відповідача у ДТП. Отже, на підставі наявних у цій справі матеріалів встановити вину ОСОБА_1 у вчиненні ДТП 19.04.2017 немає можливості.

Водночас, суд не погоджується із позицією відповідача про те, що позивачем пропущено позовну давність за наступних обставин.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Верховного суду України від 05.04.2017 у справі N 6-2806цс16, деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Спеціальний Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом цього Закону страхове відшкодування, яке за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні.

Отже, з урахуванням зазначеного та з огляду на положення ч. 6 ст. 261 ЦК України моментом початку позовної давності для регресної вимоги страховика в правовідносинах буде день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні).

У вказаній справі, що на день скоєння ДТП ОСОБА_1 не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вина останньої не встановлена.

Згідно із ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. У цій справі основне зобов`язання позивач виконав 16.08.2019, що підтверджено копією платіжного доручення, а згідно з відбитком штемпеля суду з позовом представник позивача звернувся до суду 04.01.2022, тобто у межах трирічного строку, встановленого ч. 6 ст. 261 ЦК України.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, правові підстави для задоволення позову МТСБУ відсутні.

Керуючись ст. ст. 81, 258, 259, 263, 265, 274, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого рішення суду.

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) юридична адреса: 02002, Русанівський бульвар, 8, м. Київ ().

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Панчишин А.Ю.