Ухвала

Іменем України

30 травня 2022 року

м. Київ

справа № 357/3748/21

провадження № 61-2963ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» (далі - ТОВ «Агромонтажбуд») звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 26 липня 2018 року ОСОБА_1 вчинив односторонній правочин, відповідно до умов якого зобов`язався за іншу особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нормагро»

(далі - ТОВ «Нормагро») виконати обов`язок зі сплати 16 000 євро, що еквівалентно 529 088 грн, в строк до 01 жовтня 2018 року. Однак, в строк, визначений в односторонньому правочині, ОСОБА_1 зобов`язання не виконав та борг не повернув.

ТОВ «Агромонтажбуд» також вказувало, що на час вчинення правочину та на даний час ОСОБА_1 є засновником ТОВ «Нормагро», у зв`язку з чим він мав право виконувати зобов`язання останнього. Реальність виконання обов`язку щодо суми обумовлена тим, що ТОВ «Нормагро» влітку 2018 року необхідно було придбати автонавантажувач для сезонних робіт із зерном.

У липні 2016 року ТОВ «Агромонтажбуд» придбало у польської компанії навантажувач за ціною 120 000 польських злотих, що еквівалентно

27 436 євро або 751 200 грн.

У 2018 році ОСОБА_1 від імені ТОВ «Нормагро» запропонував

ТОВ «Агромонтажбуд» продаж навантажувача за балансовою ціною

616 000 грн, взявши на себе зобов`язання доплати вартості ціни в сумі 16 000 євро. Даний розрахунок доплати відповідач здійснив самостійно, виходячи з того, що навантажувач ТОВ «Агромонтажбуд» придбав

за 27 436 євро, продаж на користь ТОВ «Новагро» здійснювався, без врахування ПДВ, за ціною 16 737 євро, тобто різниця вартості разом з витратами з доставки та реєстрації навантажувача в Україні становить 16 000 євро.

Посилаючись на вищевказане, ТОВ «Агромонтажбуд» просило суд стягнути з ОСОБА_1 борг в сумі 529 808 грн, а також нараховані відповідно до вимог статті 625 ЦК України на суму боргу 3 % річних - 39 453 грн та інфляційні втрати - 85 771 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 06 жовтня 2021 року позов ТОВ «Агромонтажбуд» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агромонтажбуд» суму боргу в розмірі 529 808 грн, 3 % річних - 39 453 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем є доведеними належними та допустимим доказами позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 529 808 грн за зобов`язання, яке взяв на себе відповідач з доплати за ТОВ «Нормагро» до повної його вартості за погрузчик JCB-532-12.5. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, суд виходив з того, що, оскільки відповідач взяв на себе зобов`язання з доплати грошових коштів у іноземній валюті, то передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня

2021 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення боргу

та 3 % річних скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні ТОВ «Агромонтажбуд» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що односторонній правочин у вигляді розписки, вчинений ОСОБА_1 , не може свідчити про зміну умов договору щодо ціни автонавантажувача. Таким чином, оскільки договірні зобов`язання ТОВ «Новагро» припинено у зв`язку з повною оплатою вартості автонавантажувача, то видана ОСОБА_1 розписка від 26 липня 2018 року, яка фактично забезпечувала виконання такого обов`язку ТОВ «Новагро», припинила свою дію. Отже, у ОСОБА_1 відсутні зобов`язання перед ТОВ «Агромонтажбуд» за розпискою

від 26 липня 2018 року. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі, поданій 01 квітня 2022 року засобами електронного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису,

ТОВ «Агромонтажбуд»просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропоновано заявнику: надати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) ним подається касаційна скарга, а також копії цієї скарги відповідно до кількості учасників справи; документ, що підтверджує його сплату, або докази, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У травні 2022 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 21 квітня 2022 року засобами електронного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису від ТОВ «Агромонтажбуд» надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, в якій зазначені конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження судового рішення, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, а також долучений документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону.

Отже, недоліки касаційної скарги, визначені в ухвалі Верховного Суду

від 21 квітня 2022 року усунуті.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Суди встановили, що 17 липня 2018 року між ТОВ «Агромонтажбуд» (продавець) та ТОВ «Новагро» (покупець) укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати належний йому товар - автонавантажувач телескопічний JCB, 2012 року випуску, - у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Згідно з пунктом 3.1. договору загальна ціна товару, що продається за цим договором становить 616 000 грн, в тому числі ПДВ - 102 666,67 грн, що станом на дату укладення договору за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) становило 20 055,70 євро.

У пункті 4.1., 4.2. договору сторони погодили, що покупець зобов`язується перерахувати 100 % коштів за товар на поточний рахунок продавця в національній валюті України (гривні). Фактом оплати товару є надходження грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Відповідно до пунктів 5.2., 5.4., 5.5. договору, перехід права власності відбувається в момент оплати товару. Місце передачі товару: склад продавця. Строки передачі товару 3 робочі дні після оплати вартості товару.

Згідно з пунктом 8.1. договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами умов Договору.

Відповідно до розписки від 26 липня 2018 року ОСОБА_1 зобов`язався за ТОВ «Новагро» доплатити до повної вартості ТОВ «Агромонтажбуд» за навантажувач JCB -532-125 16 000 євро, до 01 жовтня 2018 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом

у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша

статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Агромонтажбуд», як на підставу своїх порушених прав, вказувало, що у ОСОБА_1 виник обов`язок, як поручителя, за зобов`язаннями ТОВ «Новагро» за Договором купівлі-продажу від 17 липня 2018 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу

та 3 % річнихта ухвалюючи в цій частині нове судове рішення про відмову

у задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що розписка від 26 липня 2018 року за своїм змістом не є зобов`язанням щодо зміни умов договору від 17 липня 2018 року в частині вартості ціни товару.

Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України

(далі - ЦК України) зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 916/188/17 зазначив, що відповідно до статей 11, 525, 526, 629 ЦК України, договір як підстава для виникнення цивільних прав та обов`язків є обов`язковим для виконання сторонами і за загальним правилом сторони не мають права змінити умови відповідного зобов`язання в односторонньому порядку, а повинні виконувати його належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Системний аналіз наведених положень закону вказує на те, що зміни до договору вносяться за згодою сторін такого договору і внесення змін здійснюється в такій же формі, що й договір.

Апеляційний суд установив, що 17 липня 2018 року

між ТОВ «Агромонтажбуд» та ТОВ «Новагро» укладений договір

купівлі-продажу, предметом якого є автонавантажувач.

Відповідно до пункту 8.2. договору умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням письмового документу.

Зі змісту вищевказаного договору вбачається, що ОСОБА_1 не є його стороною. Більше того, розписка, складена відповідачем 26 липня

2018 року, одноособово, без письмового погодження

з ТОВ «Агромонтажбуд» та ТОВ «Новагро».

Також матеріали справи не містять доказів, що між ТОВ «Агромонтажбуд» та ТОВ «Новагро» укладений письмовий договір про внесення змін до договору від 17 липня 2018 року щодо внесення змін до вартості предмета договору.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що односторонній правочин у вигляді розписки, вчинений ОСОБА_1 , не може свідчити про зміну умов договору щодо ціни автонавантажувача, та врахувавши, що договірні зобов`язання ТОВ «Новагро» припинено у зв`язку з повною оплатою вартості автонавантажувача, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Також відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення

3 % річних, вони є похідними від позовних вимог про стягнення боргу.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Як на підставу для відкриття касаційного провадження, заявник послалася на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме зазначив, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі

№ 456/2076/19 (провадження № 61-6357св21) та від 08 вересня 2021 року

у справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20).

У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі

№ 456/2076/19 (провадження № 61-6357св21) предметом позову є вимоги про зобов`язання виконати умови договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру та визнання права власності.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) предметом позову є вимоги про усунення перешкод в користуванні майном.

Верховний Суд також зауважує, що для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) звернула увагу на те, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Таким чином, посилання заявника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 456/2076/19 (провадження

№ 61-6357св21) та від 08 вересня 2021 року у справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромонтажбуд» на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк