Справа № 462/7771/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Іванюк І.Д.

з участю секретаря с/з Тягло Л.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, третя особа: Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітної плати у сумі 127600,34 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 22.09.2008 року перебувала у трудових відносинах з Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування /надалі ЛКЕПЗПіП/, де працювала на посаді юрисконсульта, та 11.10.2021 року звільнена з посади за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. У день звільнення ЛКЕПЗПіП не провело із нею повного розрахунку і не виплатило їй заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2020 року та з квітня 2021 року по день звільнення у розмірі 127600,34 грн. 30.06.2021 року комісією по трудових спорах ЛКЕПЗПіП видане посвідчення № 196 про примусове стягнення з ЛКЕПЗПіП заборгованої заробітної плати, на виконання якого Залізничним ВДВС м. Львова відкрито виконавче провадження № 66862756 від 17.09.2021 року. Однак вказане посвідчення не виконане, виконавче провадження не завершене, перспективи виконання такого посвідчення немає, оскільки у ЛКЕПЗПіП відсутні кошти для його виконання. Кредиторська заборгованість та збитковість ЛКЕПЗПіП підтверджується аудиторським звітом Західного офісу Держаудитслужби про результати державного фінансового аудиту діяльності ЛКЕПЗПіП № 131304-22/1 від 27.09.2021 року, що міститься на офіційному сайті Держаудитслужби. Постановою Залізничного ВДВС м. Львова від 23.06.2021 року накладено арешт на кошти ЛКЕПЗПіП, внаслідок чого робота підприємства повністю зупинена. Згідно із п.1.1. статуту ЛКЕПЗПіП таке засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства соціальної політики України. Враховуючи наведене, відповідно до вимог ст. 619 ЦК України, ст.ст. 76-77 ГК України, якими встановлено субсидіарну відповідальність органу управління за зобов`язаннями казенного підприємства у випадку недостатності його коштів, просить просить позов задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.02.2022 року суд перейшов від розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, пояснила, що ЛКЕПЗПіП не перебуває у стані банкрутства, на даний час посвідчення № 196, видане комісією по трудових спорах ЛКЕПЗПіП про примусове стягнення з ЛКЕПЗПіП заборгованої заробітної плати перебуває на виконанні в Залізничному ВДВС у м. Львові Західного МУ МЮ, таке не закінчене і виконавчий документ їй не повернутий, однак оскільки у підприємства недостатньо коштів для погашення перед нею заборгованості, а Міністерство соціальної політики України несе субсидіарну відповідальність за його зобов`язаннями у разі недостатності коштів, то просила позов задоволити.

11.02.2022 року та 10.05.2022 року представники відповідача подали до суду відзив на позов, в якому зазначили, що Мінсоцполітики не здійснює фінансування ЛКЕПЗПіП з державного бюджету, позивач ОСОБА_1 у судовому порядку до ЛКЕПЗПіП із вимогою про стягнення боргу не зверталась, у трудових відносинах із Мінсоцполітики не перебуває та не перебувала. Окрім того за ініціативою Міністра соціальної політики 22.10.2021 року було проведено зустріч першого заступника та фахівців Мінсоцполітики із генеральним директором компанії I.L.L.V. Medical Projects, яке має великий досвід у напрямку переоснащення реабілітаційних установ та є одним із світових лідерів у сфері реалізації медичних проектів з приводу розгляду пріоритетних інвестиційних проектів щодо визначення нових підходів до реалізації інвестиційної політики, направленої на реконструкцію, переоснащення та модернізацію підприємств протезно-ортопедичної галузі та реабілітаційно-лікувальних центрів сфери управління Мінсоцполітики з метою підвищення ефективності процесу виробництва та управління, за результатами чого було укладено Меморандум про наміри щодо співробітництва , який забезпечить залучення інвестицій та створення нових робочих місць, а тому просили розглянути справу у їх відсутності та у позові відмовити.

Представники третьої особи у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про розгляд справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення позивачки, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22.09.2008 року перебувала у трудових відносинах з Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування /надалі ЛКЕПЗПіП/, де працювала на посаді юрисконсульта та 11.10.2021 року звільнена з посади за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що стверджується копією трудової книжки та наказом про припинення трудового договору № 47 від 11.10.2021 року /а.с. 8-8 зворот, 9/.

Як вбачається із довідки ЛКЕПЗПіП від 18.10.2021 року за № 450 /а.с. 9 зворот/ заборгованість ОСОБА_1 по заробітній платі за період з березня по липень 2020 року та з квітня 2021 року по день звільнення - 11.10.2021 року становить 127600,34 грн.

Також, із матеріалів справи вбачається, що 17.09.2021 року Залізничним ВДВС у м. Львові Західного МУ МЮ відкрито виконавче провадження, боржником у якому є ЛКЕПЗПіП, а стягувачем ОСОБА_1 . Стан виконавчого провадження відкрито. Водночас, жодних документів, які б підтверджували підстави відкриття даного виконавчого провадження та заходи примусового виконання рішення, позивачем не надано.

З копії аудиторського звіту Західного офісу Держаудитслужби про результати державного фінансового аудиту діяльності ЛКЕПЗПіП № 131304-22/1 від 27.09.2021 року, долученого позивачем, що у ЛКЕПЗПіП наявна значна кредиторська заборгованість.

Згідно із Статутом Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2015 року за № 688 та зареєстрованого 23.07.2015 року, вбачається, що таке підприємство створене відповідно до Постанови КМУ від 30.06.1998 р. «Про перетворення державних підприємств у казенні». Підприємство засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства соціальної політики України (Уповноважений орган управління). Відповідно до п. 3.1, 3.5 Статуту підприємство є юридичною особою та має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків. Відповідно до п. 3.6, 4.1-4.2 Статуту підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі Уповноваженого органу управління несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями підприємства. Статутний капітал підприємства утворюється Уповноваженим органом управління в установленому законодавством порядку та може змінюватись за його рішенням.

При вирішенні спору суд зазначає, що відповідності до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦК України держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом, а із ч. 2 ст. 176 ЦК України вбачається, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 76 ГК України в Україні можуть створюватись казенні підприємства у галузях економіки, в яких: законом дозволено здійснення господарської діяльності лише державним підприємствам; основним (понад п`ятдесят відсотків) споживачем продукції (робіт, послуг) виступає держава; за умовами господарювання неможлива вільна конкуренція товаровиробників чи споживачів; переважаючим (понад п`ятдесят відсотків) є виробництво суспільно необхідної продукції (робіт, послуг), яке за своїми умовами і характером потреб, що ним задовольняються, як правило, не може бути рентабельним; приватизацію майнових комплексів державних підприємств заборонено законом. Казенне підприємство створюється за рішенням Кабінету Міністрів України. У рішенні про створення казенного підприємства визначаються обсяг і характер основної діяльності підприємства, а також орган, до сфери управління якого входить підприємство, що створюється. Реорганізація і ліквідація казенного підприємства проводяться відповідно до вимог цього Кодексу за рішенням органу, до компетенції якого належить створення даного підприємства. Майно казенного підприємства закріплюється за ним на праві оперативного управління.

Відповідно до ч. 7 ст. 77 ГК України казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства. У нормах частини сьомої статті 77 ГК України не міститься будь-якого обмеженого кола зобов`язань, за якими орган управління несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства. Отже, до таких зобов`язань можуть належати і вимоги щодо заробітної плати. Наведене також вбачається із постанови ВС від 18.05.2020 року у справі № 711/3288/17-ц.

Підстави та умови субсидіарної відповідальності визначаються положеннями статті 619 ЦК України, якою визначено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

За загальним змістом цієї норми субсидіарна відповідальність повинна бути передбачена договором або законом, така відповідальність настає за умови пред`явлення вимоги до основного боржника та його відмовою від задоволення вимог кредитора або не надсилання відповіді у розумний строк про задоволення вимоги. Тобто, виходячи зі змісту вказаної норми, підставою для застосування субсидіарної відповідальності для засновників таких юридичних осіб має бути виключно пряма вказівка закону або договору.

Так, Кодексом України з процедур банкрутства передбачено процедуру провадження у справах про банкрутство боржників - казенних підприємств (із особливостями, визначеними ч. 4 ст. 2 КУзПБ), а статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства передбачена субсидіарна відповідальність третіх осіб за зобов`язаннями боржника.

Основною метаю субсидіарної відповідальності є притягнення винних осіб у доведенні до банкрутства до додаткової (субсидіарної) відповідальності і стягнення на користь кредиторів непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог.

Крім того, при визначенні умов субсидіарної відповідальності необхідно враховувати, що зазначені особи (засновники, учасники, акціонери) можуть бути притягнуті до такої відповідальності лише в тих випадках, коли неспроможність (банкрутство) викликана їх вказівками або іншими винними діями.

При зверненні до суду з відповідною вимогою, у тому числі при здійсненні ліквідаційної процедури, має бути доведено, що особа чи орган, що контролює юридичну особу, своїми діями довела боржника до стану, що не дозволяє йому задовольнити вимоги кредиторів.

Аналогічна позиція наведене у постановах ВС у справах № 711/3306/17 від 30.01.2019 року, № 711/3604/17 від 17 червня 2020 року та № 711/3297/17 від 20.05.2021 року.

Окрім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Із рахуванням наведеного, того, що Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування не перебуває у процедурі банкрутства і не є боржником у справі про банкрутство, позивачем не надано доказів на підтвердження недостатності коштівЛКЕПЗПіП для виконання зобов`язань перед нею, то суд дійшов переконання, що позовні є безпідставними, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України,

у х в а л и в:

У позові ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, третя особа: Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відмовити за безпідставністю вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Міністерство соціальної політики України, , адреса місцезнаходження: м. Київ, 01601, вул. Еспланадна, 8/10.

Третя особа: Львівське казенне експериментальне підприємство засобів пересування і протезування, , адреса місцезнаходження: 79052, Львівська обл., м. Львів, вул. Рудненська, 10.

Повний текст рішення складено та підписано 03.06.2022 року.

Суддя Іванюк І.Д.