Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2713/21

Провадження № 2/126/263/2022

"26" травня 2022 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт його спільного проживання з матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Серебрія Бершадського району Вінницької області померла мати позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно - земельну ділянку розміром 2,2657 га, що розташована на території Серебрійської сільської ради Бершадського району Вінницької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку серії БЖ № 378823.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 являються синами померлої ОСОБА_4 та спадкоємцями першої черги за законом на майно померлої матері.

Позивач у визначений законом шестимісний строк після відкриття спадщини не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, так як вважав, що подача ним заяви про прийняття спадщини є необов`язковою, оскільки останні кілька місяців перед смертю матері постійно з нею проживав, здійснював необхідний догляд, хоча був зареєстрований за іншою адресою.

Позивач стверджує, що тривалий час його матір важко хворіла та потребувала постійного догляду, у зв"язку з чим він був змушений перебратися жити до неї.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що на час смерті матері перебував у місцях позбавленні волі. Коли спілкувався з матір`ю вона жалілася на здоров`я, нічого не говорила про те, що з нею хтось проживає. Крім того, в матеріалах справи наявна довідка Серебрійської сільської ради Бершадського району Вінницької області в якій вказано, що його мати до смерті проживала одна. Зважаючи на вказане просив в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він з 1984 року працює завідувачем фельдшерсько - акушерського пункту с. Серебрія Гайсинського (Бершадського) району та добре знає і позивача і відповідача. Крім того, проживає з позивачем на одній вулиці. А тому добре знає, що позивач ОСОБА_1 доглядав за своєю матір`ю, надавав їй необхідну допомогу, купував ліки, годував, часто в неї ночував. За станом свого здоров`я ОСОБА_4 потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавав ОСОБА_1 .

Суд, з`ясувавши правові позиції учасників судового розгляду та обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на земельну ділянку серії БЖ № 378823.

Позивач ОСОБА_1 є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , що підтверджується рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20.10.2021 № 126/368/20, та спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої матері.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку про те, що для підтвердження факту прийняття спадщини особі, яка не подала таку заяву в нотаріальну контору, необхідно доводити саме обставини, що підтверджують факт спільного постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

В той же час, у постанові від 28 квітня 2021 року, справа № 204/2707/19, Верховний Суд зазначив, що для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем, проживання має бути фактичним.

Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації.

За змістом ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то відповідно для встановлення факту постійного проживання із нею заявника необхідно довести обставину такого проживання впродовж не менше ніж 183 дні до дати її смерті.

Разом з тим, в ході судового розгляду такої обставини встановлено не було, оскільки суду на її підтвердження жодних належних та допустимих доказів надано не було.

Так, відповідно до довідки Серебрійської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 06.02.2020 № 67 у ОСОБА_4 спадкоємців, які до дня смерті були зареєстровані та проживали із покійною немає, інших осіб , які до дня смерті померлої постійно проживали та були зареєстровані разом із померлою в одному житловому будинку немає.

Довідка Серебрійської сільської ради Бершадського району Вінницької області від 27.01.2020 № 34 про те, що ОСОБА_1 здійснював догляд за хворою матір`я, а також хоронив її за власний рахунок, а також довідка КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області" від 20.04.1921 про стан здоров`я ОСОБА_4 не підтверджують факту постійного проживання позивача з ОСОБА_4 на час її смерті.

Ту обставину, що ОСОБА_1 надавав необхідну допомогу ОСОБА_4 , підтвердив і свідок ОСОБА_5 , який одночасно саме факт постійного проживання позивача із спадкодавцем не підтвердив та вказував, що позивач проживав з своєю сім`єю на одній вулиці з покійною матір`я, постійно до неї прибігав та іноді ночував.

Слід відмітити, що надання заявником спадкодавцю допомоги при житті та здійснення її поховання не свідчить про його постійне проживання разом із нею.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи подані до суду та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , її домоволодіння не являлось постійним місцем проживання ОСОБА_1 , та будь-яких доказів, які б свідчили, що позивач дійсно постійно проживав разом із ОСОБА_4 на момент смерті останньої суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявником не було доведено факту його постійного проживання із ОСОБА_4 на момент смерті останньої, а отже і в задоволенні вимоги про встановлення факту постійного проживання необхідно відмовити за безпідставністю.

На підставі ст.ст. 293, 315-319 ЦПК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 06.06.2022.

Суддя В. І. Губко