Справа №551/1257/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2022 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сиволапа Д.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, в приміщенні суду в селищі Шишаки Полтавської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2021 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позовній заяві позивач зазначив, що відповідно до умов договору б/н від 11.10.2007 відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, збільшеного в подальшому до 7000 грн.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір.

В порушення норм ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України та умов договору відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором не виконує, в зв`язку з чим станом на 29.11.2021 року має заборгованість у сумі 44368,53 грн., яка складається з наступного: 33204,83 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 11163,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.

Ухилення відповідача від виконання свого зобов`язання за вказаним кредитним договором порушує права банка, в зв`язку з цим позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 33204,83 грн.

Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відповідності до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд справи за адресою його реєстрації.

У визначений судом строк відповідач ОСОБА_1 надала до суду відзив на позову заяву в якому вказала, що заперечує проти позову.

Посилаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені ним у постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), а також на аналогічні висновки різних колегій КЦС ВС у аналогічних справах, відповідач просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що відвідачем не доведено укладання кредитного договору на вказаних ним умовах, зокрема не доведено, що відповідач ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг у редакції, які приєднані позивачем до позовної заяви, а долучена до позовної заява довідка про умови кредитування не є підтвердженням укладання кредитного договору, оскільки у ній вказано інший тип картки та розмір відсоткової ставки за користування кредитом, ніж той на який посилається позивач.

Крім того відповідач не погоджується з методикою нарахування позивачем кредитної заборгованості, наголошуючи на тому, що максимальний встановлений їй кредитний ліміт становив 7000 грн та в подальшому був зменшений до 0,00 грн. Разом з тим позивач продовжував включати в заборгованість з тіла кредиту, нараховані ним відсотки. Надані позивачем розрахунок заборгованості відповідач вважає неналежним доказом, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом. Також відповідач вказує на безпідставну зміну позивачем відсоткової ставки за кредитним договором та не повідомлення про це позивача, а також безпідставне списання позивачем сум на погашення заборгованості з інших платіжних карток відповідача.

Позивачем надано відповідь на відзив ОСОБА_1 в якому він посилається на безпідставність наведених у відзиві доводів . Вказує, що між сторонами було укладено кредитний договір, частинами якого є Анкета-заява позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування кредитною карткою та Тарифи.

Вважає, що надані ним виписка з карткового рахунку відповідача та розрахунок заборгованості є належними докази у справ, в той час як відповідачем не надано жодних доказів, що спростовують вказані розрахунки.

Зазначає, що ним змінювався розмір процентної ставки відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг до яких приєднався позивач, що узгоджується з положенням ст. 1056-1 ЦК України.

Посилання відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені ним у постанові від 03.07.2019 № 342/180/17) позивач вважає недоречними, оскільки дані справи не є тотожними. Зокрема у справі № 342/180/17 мало місце наявність в розпорядженні сторін різних за змістом Умов та правил надання банківських послуг.

Інші доводи відповіді на відзив є аналогічними, доводам позовної заяви.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 2 ст. 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, суд вважає встановленим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 шляхом підписання останньою 11.10.2007 року заяви-приєднання та довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» було укладено договір надання банківських послуг, в якому містяться елементи кредитного договору.

Так, з тексту заяви вбачається, що ознайомившись з умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами Банку позичальник ОСОБА_2 просить відрити рахунок надати їй нижче вказані послуги. А саме, вона виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з бажаним кредитним лімітом 700 грн.

Відповідач ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі за текстом Умови), а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтверджує факт отримання інформації про умови кредитування в «ПриватБанку».

У заяві також вказано, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний виплатити штраф в розмірі 250 грн. +5 відсотків від суми позову. У заяві також вказано, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт.

Вищевказане разом з фактом отримання кредитної карки, підтверджується підписом клієнта та зазначенням дати «11.10.2007».

У п. 5 заяві прямо визначено, що позичальнику видається кредитна картка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», кредитний ліміт становить 700 грн., базова відсоткова ставка 3% місяць.

Крім даної заяви позичальником 11.01.2007 року підписано Довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій визначено базову проценту ставу в розмірі 3% в місяць в гривні, розмір мінімального обов`язкового платежу, який становить 7% від заборгованості та сплачується до 25 числа місяця, що слідує за звітнім, розмір процентної ставки на суму несанкціонованого перевищення кредитного ліміту, комісія за несвоєчасне погашення заборгованості (по суті пеня) в розмірі 1% загальної суми заборгованості в разі її несвоєчасного погашення.

Сторонами не оспорюється, що відповідач у справі за час спірних правовідносин змінили прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », що також підтверджується копіями паспортів на її ім`я (а.с.45-46).

Суд вважає неможливим застосування у даній справі в повному обсязі висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в Постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17) з огляду на те, що при зовнішній схожості правовідносин у даній та вищенаведених справах вони мають суттєві відмінності.

Зокрема у справі № 342/180/17, яка переглядалась Верховним Судом в заяві позичальника не була вказана відсоткова ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру

При цьому позичальником також не був підписаний долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

В даному випадку в підписаних позичальником заяві та довідці про умови кредитування визначені поточна відсоткова ставка та відсоткова ставка, що застосовується в разі прострочення заборгованості, передбачені строки сплати та розмір мінімального обов`язкового платежу, штрафні санкції за порушення зобов`язання, право банка самостійно визначати розмір кредитного ліміту та анулювати його.

Суд вважає, що підписавши вищевказані документи, сторони в письмовій формі уклали кредитний договір, досягнувши згоди щодо його істотних умов, а тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, частково використовуючи висновки, що наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (справа № 342/180/17) суд не вбачає підстав для визнання складовою частиною кредитного договору Умов та правил надання банківських послуг, що були долучені до позовної заяви, оскільки вони не були підписані відповідачем та банк мав змогу надати їх суду в будь-якій вигідній для нього редакції.

За таких обставин, суд вважає безпідставним одностороннє підвищення банком відсоткових ставок за кредитом з 36 відсотків на рік, як це визначено умовами кредитного договору (в заяві та довідці про умови кредитування) до 43,2 відсотків на рік з 01 квітня 2015 року, застосування подвійного коефіцієнта для визначення відсотків на прострочену заборгованість, а також відсоткової ставки 86,4% на місяць на прострочену заборгованість, починаючи з 01.10.2019, стягнення страхових платежів за страхування кредитного ліміту.

В той же час, суд вважає правомірним самостійне встановлення банком кредитного ліміту, збільшення та зменшення його розмірів, оскільки це прямо передбачено у тексті підписаної відповідачем заяви-приєднання. При цьому суд вважає недоречними доводі відповідача про те, що зменшення кредитного ліміту до 0,00 свідчить про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем. В даному випадку зменшивши 18.07.2018 кредитний ліміт до 0,00 грн. позивач лише унеможливив подальше користування відповідачем кредитними коштами з метою недопущення збільшення розміру заборгованості.

Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, видавши відповідачу кредитну карту та встановивши на неї 20.09.2007 кредитний ліміт, який згодом був збільшений до 7000 грн. З

З наявної в матеріалах справи виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 встановлено, що вона скористалась встановленим їй кредитним лімітом та користувалась ним на протязі тривалого проміжку часу. Разом з тим, в порушення умов договору мінімальний обов`язків платіж вона сплачувала з порушенням встановлених умовами договору термінів та у розмірах, що є меншими ніж ті, що визначені умовами договору в наслідок чого у неї виникла кредитна заборгованість перед позивачем. Крім того у позивача виникло право вимагати дострокове повернення кредиту та процентів за користування ним.

В зв`язку цим доводи відповідача про необхідність відмови у позові в повному обсязі є безпідставними.

Однак, в зв`язку з тим, що судом не визнано частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умови та Правила надання банківських послуг, суд вважає що дії відповідача по нарахування відсотків за ставкою, що перевищує 36% на рік, капіталізація до тіла кредиту відсотків, неустойки, страхових платежів не ґрунтується на умовах кредитного договору.

Таким чином, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає лише сума фактично отриманих нею коштів, відсотків за користування кредитним лімітом в розмірі, що не перевищує 36% на рік та неустойка у вигляді штрафу 250грн. +5 відсотків від суми позову та пені в розмірі 1% від суми заборгованості на місяць, що визначені в заяві про приєднання та довідці про умови кредитування.

Згідно наданих суду позивачем розрахунків заборгованості (а.с.6-21) та виписки з банківських рахунків ОСОБА_1 (а.с. 22-30), судом встановлено, що до заборгованості за тілом кредиту банком, крім коштів якими скористалась позичальник також було включено (капіталізовано) всі види простроченої заборгованості за кредитним договором, а саме: прострочені відсотки, декілька видів пені, страхові платежі.

Долучені до позовної заяви розрахунки заборгованості роздроблені банком на 3 календарні періоди, а саме: з 20.09.2017 по 31.05.2015 (а.с. 6-9), з 01.06.2015 по 30.09.2019 (а.с.10-19), з 01.07.2019 по 2011.2011 (а.с.20-21).

Всі вищевказані розрахунки мають різну структуру та відображають інформацію з суттєвими відмінностями, що унеможливлює вирахування судом точної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, шляхом відокремлення безпідставно нарахованих та включених до тіла кредиту відсотків, пені, страхових платежів, які не передбачені умовами договору.

При цьому суд звертає увагу, що визначене в позовній заяві тіло кредиту в розмірі 33240,83 грн. в декілька разів перевищує максимальний розмір кредитного ліміту, встановленого відповідачу 31.01.2017 в сумі 7000 грн.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд вважає, що заперечуючи проти позову, відповідач не надав жодних доказів які свідчили про безпідставність чи необґрунтованість позовних вимог.

На думку суду, позивач надав належні та допустимі докази щодо укладання між ним та відповідачем кредитного договору, складовими частинами якого є підписані позичальником заява приєднання та довідка про умови кредитування, а також щодо неналежного виконання відповідачем умов даного договору, що є підставою достроково вимагати у нього погашення наявної кредитної заборгованості.

Разом з тим, не надавши суду підписаних позивачем Умов та Правил надання банківських послуг, позивач не довів суду, що вони є структурою кредитного договору, а отже недоведеною є правомірність дії відповідача, що вчинені ним на підставі даних Умов та правил, як то зміна відсоткової ставки на поточну та прострочену заборгованість, включення (капіталізація) до тіла кредиту інших видів заборгованості.

При цьому форма та зміст наданих суду в якості доказів розрахунків заборгованості не дозволяють суду самостійно визначити розмір відсотків та неустойки, що підлягає стягненню на підставі умов кредитного договору, що були погоджені сторонами (у заяві та довідці про умови кредитування).

На думку суду, наданими позивачем доказами достовірно підтверджується наявність кредитної заборгованості лише в розмірі максимального розміру кредитного ліміту, що був встановлений відповідачу. Наявність заборгованості у розмірі, що перевищує максимальний встановлений відповідачу кредитний ліміт (7000 грн.), суд вважає недоведеною.

За таких обставин, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягають лише кошти в межах максимальної суми встановленого їй кредитного ліміту в розмірі 7000 грн., що відповідатиме інтересам обох сторін та умовам кредитного договору.

Судові витрати у справі становлять 2270,00 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Судовий збір суд розподіляє відповідно до приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України та покладає його на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені судом на 21,08% з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 478,51 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 261-264, 526, 527, 530, 551, 610-611, 625, 627, 628 1050,1054 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 264-265, 268, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», на р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, заборгованість за кредитним договором б/н від 11 жовтня 2007 року в сумі 7000 (сім тисяч) грн та судові витрати у розмірі 478 (чотириста сімдесят вісім) грн 51 коп., а всього стягнути 7478 (сім тисяч чотириста сімдесят вісім) грн 51 коп.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавської апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області в 30-ти денний строк з дня його підписання.

Головуючий - суддя Д.С. Сиволап