СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №306/2313/21
Провадження № 2/306/195/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Жиганської Н.М.

за участю секретаря судових засідань Дешко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява в залі суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованого АДРЕСА_2 , проживаючого АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податку відсутній) про стягнення суми боргу за договором позики (розпискою).

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Новікова І.С. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики (розпискою) у розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 13637,35 грн. В обгрунтування доводів зазначає, що 10.03.2021 року позивач за усною угодою передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 1000 доларів США. ОСОБА_2 було надано розписку, в якій відповідач зобов`язувався повернути позивчау гроші до 30.03.2021 року. Вказує, що станом на день подання позову до суду відповідач повернув ОСОБА_1 половину суми у розмірі 500 доларів США. Вимоги мотивує тим, що відповідач умови грошового зобов`язання за розпискою від 10.03.2021 у повному обсязі не виконав, а тому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 10.03.2021 року у розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 13637,35 грн. та судовий збір.

Суд своєю ухвалою від 27.01.2022 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судовий розгляд справи. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail .

Відповідач подав відзив (вх.№1980 від 24.03.2022 року), в якому в обгрунтування заперечень зазначає, що позивачем не доведено жодних обгрутувань та не надано ніяких підставних доказів для задоволення позову щодо стягнення з відповідача суми боргу за розпискою. Вказує, що розписка не є договором позики, оскільки у розписці відсутнійрозшифрований підпис ОСОБА_2 про отримання коштів у тимчасове користування. Також з тексту розписки не зрозуміло момент передання грошових коштів та місце (місто, село) написання розписки, що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним, що розписка не містить даних та відомостей про одержання відповідачем яких грошових коштів від позивача, валюти виконання грошового зобов`язання, тому що вказано просто 1000 умовних одиниць, а також зміст розписки є суперечливим, тому що у даті написання розписки є виправлення з 2 на 3. Зазначає, що позивачем не доказано, яким чином йому повернуто 500 доларів (як вказано у позовній заяві), відсутня розписка про одержання виконання часткової оплати, а тому в подальшому ОСОБА_1 може повторно знову використати таку розписку для неправомірного стягнення з ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 1000 умовних одиниць. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити за необгрунтованістю та недоведеністю.

26.04.2022 року позивач подав до суду відповідь на відзив (вх.№ 2579) посилаючись на те, що підтримує позовні вимоги. Зазначає, що долучена до матеріалів позовної заяви розписка містить необхідні відомості як для ідентифікації сторін договору, так і для встановлення умов договору позики, підтвердження факту отримання грошей у позику та зобов`язання їх повернути в обумовлений строк. Вказує, шо факт повернення частини позики визнається позивачем, на цю частину вимоги не заявляються, а тому підтвердження такого факту не вбачає за необхідне. Посилаючись на постанову ВС/КЦС від 19.05.20212 року у справі №128/891/20-ц позивач зазначає, що особа, яка має боргову розписку без зазначення в ній даних позикодавця, вважається позикодавцем за відсутності належних і допустимих доказів, що спростовують зміст боргового документу, або наявності доказів неправомірного заволодіння ним. У розписці зазначено лише прізвище, ім`я та по батькові позивача, однак перебування оригіналу розписки саме у у позивача, свідчить про статус позикодавця та про невиконання зобов`язання.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ:

Відповідно до ст. 4 ЦПК, ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права, свобод чи законних інтересів,у разі порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Договір позики - це один з видів зобов`язань, спрямованих на передачу майна. Враховуючи, що договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обовязки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що за змістом розписки 10.03.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позичив у Ростислава Мирославовича Твердого 1000 умовних одиниць і зобов`язується повернути до 30 березня 2021 року.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 року, справа № 632/2209/16 - розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

В судовому засіданні встановлено, що розписка не містить даних про отримання грошових коштів, тобто не конкретизовано валюту виконання грошового зобов`язання, оскільки вказано просто 1000 умовних одиниць (еквівалент також не зазначено).

Відповідно до ст. 99 Конституції України - грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України - при визначенні ціни у договорі сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Однак, розписка не містить і зазначення іноземної валюти.

Зміст розписки є суперечливим, оскільки розписка містить виправлення з 2 на 3, що не може допускатись при складанні документів такого роду. Застереження щодо цього виправлення в розписці відсутні (суд враховує правові позиції Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року, справа №757/43285/16 де вказано про прийняття в якості доказів лише розписок, які не містять будь-яких виправлень; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.03.2020 року, справа №632/2209/16 - боргова розписка, яка не містить посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими, не може свідчити про укладання договору позики; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.07.2019 року, справа №524/4946/16-ц - розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів).

Позивачем у позовній заяві вказано, що відповідач повернув ОСОБА_1 половину суми у розмірі 500 доларів США, однак доказів повернення позивачу боргу позичальником ОСОБА_2 суду не надано.

Посилання позивача на постанову ВС/КЦС від 19.05.20212 року у справі №128/891/20-ц є необґрунтованим, оскільки у даній справі встановлені інші фактичні обставини. Окрім цього, Верховний Суд України у вищезазначеній справі не робив висновків, які підтверджували б доводи позивача, а лише зазначив, що у наданих заявником рішеннях встановлені різні фактичні обставини справи, які не дають підстав для висновку про неоднакове застосування норм права у подібних правовідносинах.

За таких обставин, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи, що зміст наданої до суду позивачем розписки є суперечливим, містить виправлення, не конкретизовано валюту виконання грошового зобов`язання, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем у борг певної грошової одиниці від позивача, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення суми боргу за договором позики (розпискою) саме в еквіваленті до долара США.

Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, суд доходить висновку, що у позові необхідно відмовити.

Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

Отже у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача судового збору необхідно відмовити.

Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Керуючись ст. 13, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.18 ЦК України, ст. 34, 87, 88 Закону України «Про нотаріат", суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованого АДРЕСА_5 , проживаючого АДРЕСА_3 , РНОКПП відсутній) про стягнення суми боргу за договором позики (розпискою) від 10.03.2021 року у розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 13637,35 грн. (тринадцять тисяч шістсот тридцять сім гривень 35 коп.) - відмовити.

Рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 01.06.2022 року в день розгляду справи і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили після спливу тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів до Закарпатського апеляційного суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ-СУДДЯ Н.М.ЖИГАНСЬКА