Справа № 336/314/22
пр. № 2/336/2438/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Щасливої О.В.

розглянувши цивільну справу за позовом Концерну „Міські теплові мережі" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

Концерн „Міські теплові мережі" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання.

В позові зазначає, що згідно п. 2.1 Статуту Концерну "Міські теплові мережі" основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Позивач у період з 01.01.2013 року по 01.11.2021 року надав відповідачам послуги у приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 16456 грн. 45 коп.

Пунктом 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" плата за надані послуги вноситься щомісячно.

Відповідачі в добровільному порядку відмовляються вносити плату за надані послуги, чим завдають матеріальну шкоду Концерну.

Крім зазначеної суми позивач просить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Ухвалою судді від 12.01.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачам копії ухвал про відкриття провадження у справі та копії позовних заяви з додатками були направлені поштою, які відповідачі отримали, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило.

У визначений судом строк відповідно до ст.ст. 191, 278 ЦПК України від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, який містить посилання на відсутність договірних відносин між сторонами, на застосування строків позовної давності та відмові у задоволенні позовних вимог з цих підстав. Означений відзив на позов направлений позивачу, про що свідчить квитанція про сплату відправлення на його адресу.

Представником позивача надано відповідь на відзив в якому просили позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що дії відповідачів щодо часткової сплати заборгованості за надані послуги свідчать про переривання перебігу строку позовної давності, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється постійно, відключення окремої квартир від загальної системи опалення є неможливим, тому незважаючи на відсутність договору між сторонами, факт надання послуг в даному випадку є беззаперечним.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги»(Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 07.06.2018 року № 2454-VІІІ).

Згідно із частинами другими ст.ст. 21, 22 Закону «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску.

Виконавчий комітет Запорізької міської ради рішенням від 29 січня 2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», починаючи з 1 січня 2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначив Концерн «МТМ» у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води.

Система теплопостачання квартири відповідача є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачам надавались постійно і в повному обсязі.

Тож, послуга з централізованого опалення надавалась боржнику в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної види) постійно. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з центрального опалення, централізованого постачання гарячої води тривають.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комуналні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність укладеного договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59 цс13, в Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 904/2238/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі № 904/7377/17, відповідно до якого «укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком, а сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період».

Отже, відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном « Міські теплові мережі» послуги, оскільки обов`язок оплати випливає з закону.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 11, 12).

Відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 , позивач у період з 01.01.2013 р. по 01.11.2021 р. надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на суму 78862 грн. 69 коп., за означений період відповідачами частково сплачена заборгованість у розмірі 43136,91 грн., а також нарахована субсидія у розмірі 19269,33 грн., однак відповідачі як споживач цих послуг не здійснили оплату за надані послуги в повному обсязі, тому сума заборгованості на день звернення до суду становить 16456 грн. 45 коп. (а.с. 4, 5).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року передбачено, що оплату послуг мають проводити всі зареєстровані у жилому приміщенні особи, крім випадків, коли вони тимчасово відсутні в ньому і подали письмову заяву та офіційний документ, що підтверджує відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідач, як власник квартири, у відповідності до ч.4 ст.319, ст.322 ЦК України, зобов`язана утримувати належне їй майно та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов`язаних із забезпеченням належного стану майна. Вказані норми встановлюють презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, з заявою про їх відсутність у квартирі до позивача не зверталися, офіційний документ, що підтверджує їх відсутність у житловому приміщенні, не надали, однак послуги за опалення та гаряче теплопостачання не оплачував у повному обсязі.

За змістом ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язань.

З наведеного суд встановив, що відповідачі, як споживачі не позбавлені обов`язку утримувати майно, в тому числі оплачувати житлово-комунальні послуги, а тому позивач обґрунтовано звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст.12,13 ЦПК України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз`яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду».

Вирішуючи обґрунтованість відзиву щодо застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до вимогст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з наданого до суду розрахунку, першим місяцем, з якого утворилась заборгованість відповідача, зазначено 01.01.2013 року.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до суду із позовом 11.01.2022 року.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2018 року у справі № 663/2070/15-ц зазначено, що переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

З розрахунку, наданого позивачем встановлено, що в період з січня 2013 року по листопад 2021 року відповідачами періодично здійснювалась оплата за надані послуги, останній платіж було здійснено у листопаді 2021 року у розмірі 200 грн. (а.с. 5 зворотня сторона), данні дії відповідачів свідчить про те, що у даному випадку перебіг позовної давності перервано, а тому її відлік починається заново.

Враховуючи, що позивачем надано докази визнання боржником боргу, суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, правові підстави для застосування строків позовної давності у даному випадку відсутні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідачів, з огляду на задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст.ст. 4, 12, 77-82, 141, 206, 211, 223, 247, 259, 263-265, 273, 284, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 319, 322 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Концерну „Міські теплові мережі" (, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137 ( НОМЕР_2 Філія - Запорізького обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 313957, ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 , які зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну „Міські теплові мережі", в рахунок погашення заборгованості за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання за період з 01.01.2013 року по 01.11.2021 року у розмірі 16456 грн. 45 коп.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у сумі 1135 грн. 00 коп. з кожного, а всього 1550 грн.60 коп. (на рахунок № НОМЕР_5 ПАТ АБ "Укргазбанк", МФО 320478, отримувач: Концерн "Міські теплові мережі", ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Щаслива