Постанова

Іменем України

01 червня 2022 року

м. Київ

справа № 428/3156/20

провадження № 61-1302св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Марченко Софією Дмитрівною,

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 липня 2020 року у складі судді Кордюкової Ж. І. та постанову Луганського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Назарова М. В., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (далі - УВД ФССУ в Луганській області) про зобов`язання нарахувати і виплатити у порядку спадкування за законом страхові виплати, не отримані його батьком, ОСОБА_2 , за життя.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який за життя перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Первомайському районі Луганській області (далі - ВВД ФСС НВВПЗУ у Первомайському районі Луганської області)

як особа, що травмована на виробництві. 13 листопада 2014 року його батько особисто звернувся до ВВД ФСС НВВПЗУ у Попаснянському районі Луганської області для продовження страхових виплат і отримував їх до 31 травня

2016 року. Проте з 01 червня 2016 року страхові виплати були припинені у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи, а тому починаючи з цієї дати та до дня смерті його батько страхових виплат

не отримував. Він є спадкоємцем після смерті свого батька, у тому числі щодо недоотриманих батьком сум страхових виплат.

Вказував, що після смерті батька він звернувся до нотаріуса із заявою

про прийняття спадщини, проте у виплаті страхових сум йому було відмовлено через їх ненарахування УВД ФССУ в Донецькій області. Вважав, що закінчення терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи не є підставою для припинення страхових виплат, а тому дії УВД ФССУ в Луганській області щодо припинення нарахування виплат його батьку є незаконними.

З огляду на викладене ОСОБА_1 просив суд зобов`язати УВД ФССУ в Луганській області здійснити нарахування ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхових виплат за період з 01 червня 2016 року до 30 листопада 2018 року

з урахуванням коригуючого коефіцієнта та виплатити нараховані кошти йому

як спадкоємцю за законом після смерті батька.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 липня

2020 року, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного суду

від 21 грудня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції,

з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом не входить до складу спадщини, оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку трудового каліцтва згідно зі статтею 1219 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до складу спадщини не входить, ОСОБА_2 за життя рішення Фонду

про припинення виплати щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати професійної працездатності не оскаржував, тому вимоги його спадкоємця

є безпідставними.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені доводи

У січні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діяла адвокат Марченко С. Д., подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 липня 2020 року

та постанову Луганського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі вказує на необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 431/6232/16-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 243/9613/19-ц та застосованих апеляційним судом в оскаржуваній постанові, а також на необхідність застосування правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 642/6946/18, від 20 вересня 2018 року

у справі № 243/3505/16-ц.

Зазначає, що ОСОБА_2 страхові виплати були призначені пожиттєво, він мав право на їх нарахування та отримання незалежно від звернення до робочих органів Фонду на підконтрольній Україні території та від факту проживання

на тимчасово окупованій території, тому оскільки за життя він не отримав

ці виплати, вони увійшли до складу спадщини.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу

до касаційного суду не направили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 428/3156/20, витребувано справу із Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року справу призначено

до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2021 року справу передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року справу повернено на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у ВВД ФССУ в Первомайському Луганській області.

Відповідно до повідомлення УВД ФССУ у Луганській області згідно

з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року

№ 1085-р м. Первомайськ віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Усі справи про нарахування і виплату страхових виплат потерпілим залишались

у відділенні у м. Первомайську, нарахування та виплату страхових виплат потерпілим у відділеннях м. Первомайська припинено з 1 липня 2014 року.

Із листопада 2014 року потерпілий ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у ВВД ФСС НВВПЗУ у Попаснянському районі Луганської області.

ОСОБА_2 проживав у м. Золотому-5, яке на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1276-р внесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово

не здійснюють свої повноваження.

Згідно з постановою ВВД ФСС НВВПЗУ у Попаснянському районі Луганської області від 01 червня 2016 року № 1217/4164/4164/534 ОСОБА_2 припинено нарахування виплат щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку.

У відповідь на звернення ОСОБА_2 було роз`яснено, які дії необхідно вчинити для поновлення страхових виплат. Отримавши роз`яснення, ОСОБА_2

до робочих органів Фонду з відповідною заявою не звернувся.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та спадкоємцем першої черги за законом.

Постановою від 06 лютого 2020 року № 520/02-31 державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1

у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки потерпілому ОСОБА_2 страхові виплати з 01 червня 2016 року не нараховувались

і не виплачувались.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 05 серпня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню

з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що спадкодавець ОСОБА_2 з листопада 2014 року перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у ВВД ФСС НВВПЗУ

у Попаснянському районі Луганської області, проте з 01 червня 2016 року відділення припинило страхові виплати у зв`язку з ненаданням ОСОБА_2 довідки внутрішньо переміщеної особи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення сум недоотриманих страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01 червня 2016 року до дня смерті, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначив, що право

на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом не входить до складу спадщини, оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку трудового каліцтва згідно зі статтею 1219 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до складу спадщини не входить, ОСОБА_2 за життя

з приводу припинення виплати страхових сум до відділень ФССУ не звертався,

а тому з його смертю припинилися і його права та обов`язки, зокрема, право

на оскарження дій ФССУ щодо припинення страхових виплат, а до позивача

як спадкоємця це право не перейшло.

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з цим висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь

у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше

не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право

на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку

з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі

їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

1) цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише

у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права

на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав

на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог

у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку

з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

2) право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, зазвичай, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом,

з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права

на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України

не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

3) право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець,

що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому

у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Те саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно розмежовувати випадки при застосуванні статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Правове підґрунтя, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян

від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,

які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих

на виробництві, відповідно до Конституції України та законодавства України

про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV), який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року

№ 77-VII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України

№ 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)

у разі настання страхового випадку ФСС НВ зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Відповідно до статті 28 зазначеного Закону № 1105-XIV грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону ФСС НВ виплачує застрахованому

чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку,

є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема,

із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.

Статтею 40 вказаного Закону (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено,

що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності

у зв`язку із страховим випадком.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі

№ 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку

як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».

Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав,

не передбачених законом, та не оскарження спадкодавцем дій ФССУ

не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання цих страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

Аналогічного висновку дійшла об`єднана палата Верховного Суду у постанові

від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження

№ 61-11268сво20).

У цій справі суди дійшли помилкового висновку, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом,

та не оскарження спадкодавцем дій ФССУ зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання таких страхових виплат. Право на такі виплати

у спадкодавця зберігається і відповідно до статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно має право на отримання страхових виплат

у порядку спадкування за законом.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що позов

ОСОБА_1 слід задовольнити частково: зобов`язати УВД ФССУ у Луганській області нарахувати та виплатити йому як спадкоємцю суми страхових виплат

за період з 01 червня 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, належні спадкодавцю ОСОБА_2 . Водночас, ураховуючи, що ОСОБА_2 помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення страхових виплат до 30 листопада 2018 року колегія суддів вважає безпідставним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду і прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те що Верховний Суд частково задовольняє касаційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду

й частково задовольняє позов, з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з оплатою судового збору

за подання позову (840,80 грн), апеляційної скарги (1 261,20 грн) та касаційної скарги (1 816,00 грн), підлягає стягненню 3 918,00 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Марченко Софією Дмитрівною, задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 липня

2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про зобов`язання нарахувати страхові виплати та виплатити їх у порядку спадкування задовольнити частково.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 сум страхових виплат за період з 01 червня 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, належних спадкодавцю ОСОБА_2 .

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_1 3 918,00 грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору

за подання позову, апеляційної та касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко
В. М. Коротун