Справа №705/3729/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:головуючого - судді Гудзенко В.Л.

при секретарі судового засідання Музичук Л.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Умань в режимі відеоконференціїцивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування, інфляційних витрат, пені, 3% річних та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування, інфляційних витрат, пені, 3% річних та моральної шкоди. В позові вказано, що 19.03.2017 близько 10 години на 27 км автодороги «Київ-Одеса», поблизу с.Глеваха Васильківського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Caddy», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , автомобіля «Scania ТІ 14», р.н. НОМЕР_2 з напівпричепом «Schmitz SCF 24G», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , автомобіля «Chevrolet Lachetti», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням позивача та автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 .. За даним фактом відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Київській області проводилося досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000179 відомості яке внесено до ЄРДР 19.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України; в подальшому під час проведення досудового розслідування склад вказаного кримінального правопорушення перекваліфікований з ч. 3 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України. На досудовому слідстві встановлено грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3б), 12.9 б), 14.2.в), а також вимог дорожніх знаків 3.25 «Обгін заборонено» та 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» ПДР, що перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням відповідних наслідків. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Caddy», р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 , на час скоєння ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Країна», відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4993606 від 11.10.2016, тому позивачем 18.04.2017 було повідомлено про настання страхового випадку (ДТП). Однак, ПАТ «СК «Країна», відмовило позивачу у здійсненні страхового відшкодування посилаючись на те, що заяву про виплату страхового відшкодування було надано до ПАТ «СК «Країна» 12.03.2019, тобто з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди пройшло більше року. Позивач вважає, що крім ПАТ «СК «Країна», обов`язок відшкодування завданої в результаті ДТП шкоди, необхідно також покласти і на ОСОБА_4 , оскільки вона є дружиною померлого ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка. Позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати в розмірі 784,55 грн. за період з 03.04.2019 по 13.08.2019, 3% річних в розмірі 710,00 грн. за цей же період та пені, яка складає 8 282, 37 грн. за цей же період. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути солідарно з ПАТ «СК «Країна» та з ОСОБА_4 , на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 75 239 грн. 55 коп. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн., а всього на загальну суму 85 239 грн. 55 коп.

01.04.2020 на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача ОСОБА_4 , в якому вказано, що позивачем жодним чином не доведено факту того, що водія ОСОБА_7 дійсно визнано винним в дорожньо-транспортній пригоді, зокрема, позивачем не надано суду висновку авто технічної експертизи, яка б виявила винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Також, позивачем жодним чином не доведено, з чого саме складається матеріальний збиток, який поніс позивач, не було надано суду, зокрема звіт про оцінку збитків спричинених пошкодженням транспортного засобу, завданих дорожньо-транспортною пригодою. Крім того, на думку відповідача, позивачем жодним чином не доведено факту того, що вона є спадкоємцем померлого ОСОБА_7 , при цьому позивачем було пропущено шестимісячний строк звернення з вимогою до спадкоємців, а сплив цього строку має наслідком позбавлення кредиторів права вимоги. Посилаючись на вимоги законодавства України, відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

03.04.2020 на адресу суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву на позов, в якому відповідач вказувала, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Caddy», р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 була застрахована в ПАТ «СК «Країна», ліміт відповідальності відповідно до полісу за шкоду завдану майну потерпілому становить 100000 грн. Як вбачається з позовних вимог, сума, яку просить сягнути відповідач не перевищує ліміту встановленого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому всю суму страхових виплат має сплачувати ПАТ «СК «Країна». Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то відповідач вказує, що позивачем не надано доказів про спричинення з її боку такої шкоди.

06.04.2020 на адресу суду від відповідача АТ «СК «Країна» надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що на момент вищевказаної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Caddy» д.р.н. НОМЕР_1 була застрахована в AT «СК «Країна» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АК/4993606). Позивачем протягом тривалого часу не було виконано вимоги закону, а саме не надано повного пакету документів, серед якого заява на виплату страхового відшкодування. Відповідач 22 листопада 2017 року та 20 квітня 2018 року направляв на адресу позивача листи з проханням надати відповідні документи. Крім того, в листах містилось попередження позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування у випадку неподання протягом одного року з моменту ДТП заяви про виплату страхового відшкодування. Відповідач зазначає, що позивач подав заяву на виплату страхового відшкодування лише 12.03.2019, тобто майже через два роки після ДТП, яке відбулося 19.03.2017, то відповідач цілком законно та обґрунтовано прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Враховуючи те, що згідно до спеціальної норми права законодавець чітко обмежив випадки сплати моральної шкоди страховиком, а саме лише у випадку ушкодження здоров`я, а як зазначено в позовній заяві шкода була завдана лише автомобілю, то відповідно вимоги позивача, щодо стягнення моральної шкоди з AT «СК «Країна» є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні посилаючись на обставини, що викладені у позові, просив його задовольнити.

Представник відповідача АТ «Страхова компанія «Країна» в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на підстави викладені у відзиві та просив у його задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, однак скористалася своїм правом та надала відзив на позовну заяву, заяв, що перешкоджають розгляду справи від неї не надходило.

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, з будь- якими заявами до суду не зверталися.

Вислухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 19.03.2017 близько 10 години на 27 км автодороги «Київ-Одеса», поблизу с.Глеваха Васильківського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Caddy», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , автомобіля «Scania ТІ 14», р.н. НОМЕР_2 з напівпричепом «Schmitz SCF 24G», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , автомобіля «Chevrolet Lachetti», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням позивача та автомобіля «Renault Trafic», р.н. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 ..

За даним фактом відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Київській області проводилося досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000179 відомості яке внесено до ЄРДР 19.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України; в подальшому під час проведення досудового розслідування склад вказаного кримінального правопорушення перекваліфікований з ч. 3 ст. 286 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України.

18.04.2017 ОСОБА_3 до ПАТ «СК «Країна» подав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи.

14.07.2017 складено акт огляду транспортного засобу «Chevrolet Lachetti», р.н. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_3 та зазначено відповідні пошкодження автомобіля.

22.11.2017 та 20.04.2018 на адресу ОСОБА_3 надіслано від ПАТ «СК «Країна» листи, в яких запропоновано ОСОБА_3 надати заяву про виплату страхового відшкодування та повідомити, яке рішення було прийняте компетентними органами щодо вищевказаної ДТП. Також у листі зазначено, що оскільки у СВ ГУНП в Київській області проводиться досудове слідство по даному ДТП, то строки прийняття рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування призупинено до дати, коли страховику стане відомо про набранням рішення законної сили.

31.01.2019 прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області Панченко О.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000179 від 19.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У постанові зазначено, що оцінюючи обставини дорожньо - транспортної пригоди, враховуючи зібрані під час досудового розслідування докази, із врахуванням проведених експертиз, стороною обвинувачення встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 19.03.2017 близько 10 год., на 27 км автодороги «Київ-Одеса», поблизу с.Глеваха Васильківського району Київської області, відбулася по причині порушення водієм автомобіля «Volkswagen Caddy», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 п.2.3.б; 3.25; 3.29; 12.9б; 14.2в Правил дорожнього руху. Вказані порушення вимог ПДР водієм ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали, однак водій загинув.

12.03.2019 ОСОБА_3 подав до ПАТ «СК «Країна» заяву на виплату страхового відшкодування.

Також, 12.03.2019 ОСОБА_3 подав до ПАТ «СК «Країна» заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування в сумі 65462,63 грн.

Як вбачається з матеріалів справи 11.10.2016 між ОСОБА_7 та ПАТ СК «Країна» укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4993606, строком дії до 11.10.2017. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000грн.

ПАТ «СК «Країна» 03.04.2019 на адресу ОСОБА_3 надіслали листа, в якому вказано, що між ОСОБА_7 та ПАТ «СК «Країна» було укладено Договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4993606 від 11.10.2016. За даним Полісом ПАТ «СК «Країна» було застраховано цивільно -правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю наземного транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», р.н. НОМЕР_1 . Оскільки ОСОБА_3 заяву про виплату страхового відшкодування подано лише 12.03.2019, а з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди пройшло більше року, то ПАТ «СК «Країна» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Провідним фахівцем відділу врегулювання страхових випадків в автотранспортному страхуванні складено страховий акт № 70-01/44437/3.2.29, що затверджений директором з врегулювання ПАТ СК «Країна» ( без дати його складання та дати затвердження), в якому зазначений ліміт відповідальності за Полісом - 100000грн., вартість відновлювального ремонту ТЗ - 65462,63. При цьому, в графі «Розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті» зазначено «Відмова».

За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За правилами ст.ст. 1167, 1168 та 1200 ЦК України якщо деліктне зобов`язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім`ю з особою, яка померла. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Суд звертає увагу на те, що завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.03. 2018 р. №911/2589/17, від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15,від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15 та від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16 .

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». Одним із видів страхового відшкодування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини по цьому виду страхування врегульовані, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до п.1.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілими є треті юридичні або фізичні особи, житлу, здоров`ю й/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортного випадку транспортним засобом заподіяний матеріальний збиток, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу.

Згідно положень ст.9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, у межах якої останній зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування щодо умов договору.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок отримання страхового відшкодування особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, регламентовано статтями 35 та 36 Закону №1961-IV. В тому числі, передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, потягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву по страхове відшкодування, яка, відповідно до Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування", є підставою для виплати страхового відшкодування. Страховик, не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування потерпілому або особі, яка має право на отримання страхового відшкодування.

При цьому, законодавством передбачено випадки, з настанням яких Страховик має право призупинити строк для прийняття рішення про виплату або відмову у здійсненні страхового відшкодування. Одним з випадків припинення перебігу такого строку до дати, коли Страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили, є розгляд дорожньо-транспортної пригоди в тому числі у кримінальній справі.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16 (провадження № 14-310цс18).

Із аналізу наведених норм спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 вказаного Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Позивач подав 18.04.2017 до ПАТ «СК «Країна» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи та на його адресу 22.11.2017 та 20.04.2018 надіслано від ПАТ «СК «Країна» листи, в яких запропоновано ОСОБА_3 надати заяву про виплату страхового відшкодування. У листі також вказано, що оскільки у СВ ГУНП в Київській області проводиться досудове слідство по даному ДТП, то строки прийняття рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування призупинено до дати, коли страховику стане відомо про набранням рішення законної сили.

Ураховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода сталася 19.03.2017, то саме з цієї дати починається річний строк на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, проте позивач із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся до ПАТ «СК «Країна» лише 12.03.2019, тобто з пропущенням річного строку, який не підлягає поновленню.

При цьому, відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Позивач, звернувся до суду про солідарне стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_4 про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування, інфляційних витрат, пені, 3% річних та моральної шкоди. Однак позивачем не доведено факту того, що відповідач ОСОБА_4 є спадкоємцем після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 129 Конституції України, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Таким чином, дійсне коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7 , які прийняли спадщину після нього та об`єм успадкованого майна не встановлено та в позовній заяві позивачем не зазначено.

Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази.

Обов`язок доведення обставин, на які особа посилається, як на підставу своїх вимог покладається саме на цю особу.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Що стосується солідарного стягнення з відповідачів моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р.№ 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 р. за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн., обґрунтовуючи такий розмір тим, що в результаті ДТП та не виплаті йому страхових відшкодувань він зазнав душевних страждань та у нього погіршився стан здоров`я. Однак позивач не надав відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) саме на суму позову в цій частині.

Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином, зважаючи на те, що під час пригоди, яка трапилась 19.03.2017 близько 10 години на 27 км автодороги «Київ-Одеса», поблизу с.Глеваха Васильківського району Київської області, позивач ушкодження здоров"я не зазнав, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди.

Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем та його представником в позовній заяві, врахувавши процесуальну позицію відповідачів, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12,13,18,76,81,133,137,141,263-265 ЦПК України, ст. 61 Конституції України, ст.ст.1166,1187,1201 ЦК України,ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про захист прав споживача, стягнення страхового відшкодування, інфляційних витрат, пені, 3% річних та моральної шкоди -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2022 року.

Головуючий В.Л. Гудзенко