Справа № 445/977/19 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 22-ц/811/371/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року м.Львів

Справа № 445/977/19

Провадження № 22ц/811/371/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Золочеві 13 грудня 2021 року у складі судді Бакаїм М.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, -

в с т а н о в и в:

30 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у 2010 році, вона (позивач) на прохання знайомої ОСОБА_5 в будинку ОСОБА_3 власноручно написала дві боргові розписки. Вважала, що такі розписки мають формальний характер. Згідно розписок ніби-то ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_4 , у вересні та жовтні 2008 року, уклали з Кредитною спілкою «Самопоміч» кредитні договори в інтересах ОСОБА_1 , кожна з них отримала за вказаними договорами кредит по 15 000 грн., які, ніби-то, було передано ОСОБА_1 . Стверджує, що у відповідачів були проблеми з погашенням кредиту за кредитними договорами у КС «Самопоміч». Зазначає, що вона (позивач) на отримувала коштів від відповідачів. Вказує, що 29 листопада 2012 року вона (позивач) написала боргову розписку ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про те, що позичила у них 5 000 грн. які зобов`язалася повернути до 1 липня 2013 року. Посилається на те, що коштів від відповідачів вона не отримувала, однак боргову розписку написала згідно з досягнутої з нею, як колишнім працівником Червоненської сільської ради домовленості про оформлення на ОСОБА_1 спадщини на житловий будинок після смерті її чоловіка ОСОБА_8 ОСОБА_1 також зазначає, що у грудні 2013 року до неї знову звернулася ОСОБА_3 з проханням для формальності поновити боргові розписки, написані нею без дат, на що вона (позивач) погодилася та повторно написала дві боргові розписки від 23 та 26 грудня 2013 року про те, що зобов`язується проводити виплати заборгованості за кредитними договорами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до повної ліквідації заборгованості. Доказом того, що станом на 29 жовтня 2010 року вона (позивач) не отримала жодних коштів від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 окрім кредитних договорів, згідно яких вона не є поручителем позичальників, є рішення Бродівського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2010 року у цивільній справі № 2-383/2010 про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та поручителів заборгованості за договорами кредитів. Вказує, що 17 березня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з позовом про стягнення з неї ( ОСОБА_1 ) заборгованості за кредитними договорами в розмірі 20 000 грн. та 15 000 грн. Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року позов задоволено частково та стягнуто з неї ( ОСОБА_1 ) 5 000 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 8 квітня 2019 року скасовано рішення першої інстанції та ухвалено нову постанову якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5 000 грн., та на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по 15 000 грн. кожній, за розписками від 23 та 26 грудня 2013 року. Просить позов задовольнити.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2021 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Встановлено, що відповідно до розписки від 29 листопада 2012 року ОСОБА_1 отримала у борг від ОСОБА_3 5000 грн., які зобов`язалася повернути до 1 липня 2013 року.

Згідно розписки від 23 грудня 2013 року ОСОБА_1 зобов`язувалася проводити виплату заборгованості КС «Самопоміч» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно договору №ZL від 26 вересня 2008 року та договору №ZL від 20 жовтня 2008 року, які вона використала на власні потреби, в розмірі 500 грн. кожній до повної ліквідації заборгованості.

Відповідно до розписки від 26 грудня 2013 року ОСОБА_1 зобов`язалася виплату заборгованості КС «Самопоміч» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в сумі 500 грн. кожній до повного погашення заборгованості. Заборгованість зобов`язалася погасити до 1 січня 2015 року.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: ОСОБА_9 , про стягнення боргу. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 5 000 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 8 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з позивача на користь ОСОБА_3 5 000 грн. та на користь позивачів по 15 000 грн. заборгованості за розписками від 23 та 26 грудня 2013 року.

Апеляційний суд встановив, що позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обґрунтовані також рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 29 березня 2010 року по справі № 2-380/2010, яким стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 на користь КС «Самопоміч» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 063, 21 грн., та рішенням цього суду від 29 березня 2010 року по справі № 2-383/2010, яким стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 на користь КС «Самопоміч» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 690 грн., які позивачі просять стягнути з відповідача. Вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є безпідставними, і не можуть бути задоволені в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю правовідносин між ОСОБА_1 та КС «Самопоміч». Відповідач в суді апеляційної інстанції не заперечувала написання нею розписок від 23 та 26 грудня 2013 року про позику у позивачів грошових коштів в розмірі по 15 000 грн. у кожного, пояснила їх написання тим, що перебувала у нетверезому стані. Зі змісту розписок, написаних ОСОБА_1 в присутності сільського голови Червонянської сільської ради, вбачається, що кошти, отримані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від КС «Самопоміч» за договором №ZL від 26 вересня 2008 року та договором №ZL від 20 жовтня 2008 року були отримані на її прохання, в її інтересах, були передані їй та використані нею ( ОСОБА_1 ). Встановлено, що ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 15 000 грн., про що власноручно написала розписки 23 та 26 грудня 2013 року, а також позичила у ОСОБА_3 5 000 грн., що підтверджується розпискою від 29 листопада 2012 року, з терміном повернення до 1 січня 2015 року, та відповідно до яких борг повинна сплачувати частинами по 500 грн. кожній до повного погашення заборгованості. На час розгляду справи позичені кошти не повернула. На підставі встановленого апеляційний суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на кожну з них, по 15 000.00 грн. заборгованості за розписками від 23 та 26 грудня 2013 року, а також стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 грн. підлягає до задоволення. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5 000 грн. заборгованості за розпискою від 29 листопада 2012 року, відповідачем не оскаржувалося.

Відповідно до ч. 4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України.

Згідно із ст. 203 цього Кодексу, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивоване наступним.

Надані розписки датовані 29 листопада 2012 року, 23 та 26 грудня 2013 року, тобто після винесення рішення Бродівським районним судом Львівської області від 29 березня 2010 року.

Посилання позивача на те, що дані договори позики є недійсними та фактично коштів за договорами позики вона не отримувала, суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки такі посилання спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та обставинами, встановленими апеляційним судом у цивільній справі № 445/606/16-ц, а інших обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання оспорюваного договору недійсним судом в ході розгляду справи встановлено не було.

На підставі аналізу наявних у справі доказів та встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові ОСОБА_1 .

З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено і підписано 26 травня 2022 року.

Головуючий

Судді