Постанова

Іменем України

01 червня 2022 року

м. Київ

справа № 331/1270/20

провадження № 61-298св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2021 року у складі судді Жукової О. Є. та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Гончар М. С., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 17 січня 2014 року. До реєстрації шлюбу він з ОСОБА_5 з травня 2003 року проживали однією сім`єю. ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 2011 року належала земельна ділянка площею 0,0706 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На зазначеній земельній ділянці восени 2013 року вони з дружиною розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

У березні 2016 року його дружина захворіла, тривалий час перебувала в лікарні з діагнозом - пухлина мозку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Вказував, що за життя дружини вони встигли виконати лише частину робіт з будівництва, витративши на придбання будівельних матеріалів та оплату будівельних робіт спільні кошти сім`ї на загальну суму 200 888,35 грн.

У подальшому, після смерті дружини, всі дії по завершенню будівництва та витрати на придбання будівельних матеріалів, виконання оздоблювальних робіт та приведення будинку в стан, придатний для проживання, здійснював виключно він особисто за рахунок власних коштів, та його витрати складають 267 727,28 грн.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт на все належне їй майно на користь своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після відкриття спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_5 стало відомо, що, крім прийняття спадщини за заповітом неповнолітньою ОСОБА_6 , з заявою про прийняття обов`язкової частки у спадщині звернулась також мати померлої - ОСОБА_2 .

У квітні 2017 року державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори їм видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом: ОСОБА_6 на 7/8 часток спадкового майна, ОСОБА_2 - на 1/8 частку спадщини (обов`язкова частка). До складу спадщини увійшли: квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль GEELY, 2011 року випуску; земельна ділянка площею 0,0706 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У червні 2018 року йому стало відомо, що спадкоємці його померлої дружини також зареєстрували право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в частках: ОСОБА_6 - 7/8 часток, ОСОБА_2 - 1/8 частка спірного нерухомого майна. Та на цей час відповідачі почали вчиняти активні дії, спрямовані на відчуження спірного житлового будинку, намагаються виселити його з будинку, де він мешкає з січня 2017 року.

Вказував, що будинок збудований частково під час шлюбу з ОСОБА_5 за рахунок спільних коштів, а в подальшому частково за рахунок його власних коштів, тому належить у частці також і йому. Визначаючи належні йому частки у будинку, виходив із суми витрачених коштів, які підтверджуються чеками та видатковими накладними. Так, спільні кошти, витрачені на будівництво за життя ОСОБА_4 , склали суму 200 888,35 грн, тому половина визнається його власністю на суму 100 444,17 грн, що складає 21/43 % від загальної суми витрачених коштів на будівництво і оздоблення будинку. Витрачена ним після смерті дружини сума становить 267 727,28 грн, що дорівнює 57,13 % від загальної витраченої суми. Загалом, на його думку, йому належить 78,56 % вкладень, що дорівнює 3/4 часткам у праві на будинок.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на 3/4 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 не входив до складу спадщини, оскільки не був введений в експлуатацію, право власності на нього не було зареєстровано за померлою ОСОБА_4 .

Також суд вважав, що свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них, видається нотаріусом, але позивач не отримував відмови нотаріуса у видачі йому такого свідоцтва. У такому разі суд вважав, що позивач, звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на 3/4 частки спірного житлового будинку, обрав неналежний спосіб захисту.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2021 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач не довів належними і допустимими доказами свою участь у будівництві будинку, який, як встановлено судом, вже був збудований ОСОБА_4 у 2011 році.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2022 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2021 року, постанову Запорізького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки поданим ним доказам, дійшовши помилкового висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції не забезпечив повного та всебічного встановлення обставин справи, взагалі не надав жодної правової оцінки доказам у справі.

Суди безпідставно відмовили йому в клопотанні про витребування від відповідачів правовстановлюючих документів на спірний будинок. Вважає, що вони зареєстрували право власності на нього на підставі підроблених документів.

Відзив на касаційну скаргу відповідачі до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

03 травня 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц та постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 363/423/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази; необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши оцінку всім наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки спірний будинок було успадковано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_4 , за заповітом та за законом, а ОСОБА_1 не довів належність йому цього нерухомого майна, чи його частини, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши всі отримані в ході розгляду справи докази, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів свою участь у будівництві будинку, який вже був збудований ОСОБА_4 у 2011 році, а витрати, понесені на ремонт будинку ОСОБА_1 , породжують для нього лише право на компенсацію поліпшень, здійснених за його участі у будинку, а не на частку у вже збудовану будинку, якщо не буде доведено, що за його кошти вартість будинку істотно збільшилась. Проте, таких вимог позивачем у цій справі не заявлено.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно відмовили йому в клопотанні про витребування від відповідачів правовстановлюючих документів на спірний будинок, а також про те, що відповідачі зареєстрували право власності на спірний будинок на підставі підроблених документів, не заслуговують на увагу, оскільки такі докази не входять до предмету доказування в цій справі, а надання оцінки посиланням на обставини, які мають ознаки вчинення кримінального правопорушення відповідачами, не входить до компетенції цивільного суду.

Всі інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться, виключно, до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

При цьому, посилання касаційної скарги на правові висновки Верховного Суду не впливають на правильність вирішення справи, оскільки відповідних доводів щодо неправильного застосування норм матеріального права касаційна скарга не містить.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення, в незміненій після апеляційного перегляду частині, без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2021 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк