Дата документу 20.01.2022
Справа № 334/9331/21
Провадження № 2/334/1137/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участю секретаря - Прийменко А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року представник Концерну «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в якому вказав, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Концерн «МТМ» по відношенню до відповідача являється виконавцем послуг з виробництва та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), що постачається до житлового приміщення шляхом транспортування через магістральні теплові мережі та внутрішньо домові .розподільчі системи.

Концерн «МТМ» у період з 01.11.2015 року по 31.10.2021 року надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 44931,31 гривень.

Споживачами за вказаний період не здійснено жодної оплати за надані послуги.

Станом на день подачі позову до суду сума заборгованості за вказаний період складає 44931,31 гривень.

Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) постійно.

Таким чином, оскільки відповідач не здійснював у належному обсязі оплату за використані послуги, утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 44931,31 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги та витрати по сплаті судовому збору.

Позивач при звернення до суду в позовній заяві просив розглянути справи в порядку спрощеного позовного провадження, без участі сторін з винесенням заочного рішення, якщо будь ким із сторін не поданого іншого клопотання.

11.01.2022 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Железняк О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 належить 1/5 частка квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15.11.2021 року, а також 1/5 частка квартири на підставі договору купівлі-продаж від 06.07.2010 року. При цьому, 1/5 частка квартири, що була придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2010 року, раніше належала ОСОБА_2 , вказаному як співвідповідач. Таким чином, ОСОБА_1 є власником 2/5 часток квартири, а ОСОБА_2 з 2010 року взагалі перестав бути власником частки в квартирі, передавши її ОСОБА_1 на підставі укладеного договору купівлі-продажу.

Отже заявлені до ОСОБА_2 позовні вимоги є незаконними, так як він не має відношення до вказаної квартири 2010 року.

В свою чергу, згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у справі спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З розрахунку заборгованість вбачається, що борг виник за період з листопада 2015 року по листопад 2021 року, позивач звернувся до суду лише 03.12.2021 року, тобто за вимогами до листопада 2018 року позивачем пропущений строк позовної давності.

Загальний розмір заборгованості за період з листопада 2018 року по листопад 2021 року становить 30923,33 гривень.

Розмір заборгованості за яким відповідає ОСОБА_1 в межах 1/5 часток власності становить 30923,33 /5 * 2 = 12369,33 гривень.

Вказану суму боргу відповідач визнає.

Решта заявлених позовних вимог є незаконною і задоволенню не підлягає, в т.ч. з урахуванням правил позовної давності.

З урахування викладеного у відзиві, просить застосувати строк позовної давності, не заперечує проти стягнення на користь позивача боргу у розмірі 12369,33 гривень, в іншій частині позивних вимог відмовити судові витрати стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Железняк О.В. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позов визнає частково з підстав викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, з заявою про розгляд справи за їх відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15.11.2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, та 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, виданого 06.07.010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Білоусовим О.І., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 284865795 від 16.11.2021 року. Особовий рахунок № НОМЕР_1 за яким позивач надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відкритий на ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що 1/5 частки квартири, що була придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2010 року, раніше належала ОСОБА_2 співвідповідачу у даній справі. Таким чином, ОСОБА_1 є власником 2/5 часток квартири, а ОСОБА_2 з 2010 року взагалі перестав бути власником частки в квартирі, передавши її ОСОБА_1 на підставі укладеного договору купівлі-продажу.

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 06.2.2021 року інформація про поточну реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_2 відсутня, місце попередньої реєстрації: АДРЕСА_3 .

Отже заявлені до ОСОБА_2 позовні вимоги не ґрунтуються на законі.

Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», у м. Запоріжжі з 01.04.2011 року виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Статутом Концерну «МТМ» зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну.

Відповідно до ч. 1ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги»(далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У ст. 1 Закону № 1875-IVзазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника;

Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV,ст. 5 Закону № 2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

А згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Згідно зі ст. 610, 611ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення, на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 , за яким проводились нарахування.

Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення виконує в повному обсязі.

Відповідач у свою чергу порушив свої зобов`язання та своєчасно не вносив оплату за спожиті комунальні послуги у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у справі спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

Позивач звернувся до суду із позовом 03.12.2021 року, тому, з урахуванням строку позовної давності, період за який може бути стягнута заборгованість по сплаті централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, починається з 01.11.2018 року по 30.11.2021 року та становить 30923,33 гривень.

Розмір заборгованості за яким відповідає ОСОБА_1 в межах 1/5 часток власності становить 30923,33 /5 * 2 = 12369,33 гривень.

Вказану суму боргу відповідач визнає.

Решта заявлених позовних вимог є незаконною і задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями: 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 12369 гривень (дванадцять тисяч триста шістдесят дев`ять) гривень 33 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 624 (шістсот двадцять чотири) гривень 93 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі», , юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, буд. 137, адреса для листування: 69057, м.Запоріжжя, вулиця Адмірала Нахімова, буд. 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Ісаков Д.О.