Ухвала

Іменем України

02 червня 2022 року

м. Київ

справа № 556/2247/21

провадження № 61-4787ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року у складі судді Іванків О. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Боймиструка С. В., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спадковим майном.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , 1961 року народження, з яким ОСОБА_1 проживала однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Разом з ним позивачка мала спільні права та обов`язки, зокрема і щодо його матері ОСОБА_4 , яку доглядала до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проживали в місті Вараш в належній ОСОБА_3 квартирі АДРЕСА_1 та разом вели спільне господарство у с. Сопачів в належному ОСОБА_3 , будинку.

ОСОБА_3 та позивачка почали проживати разом з 2009 року до його смерті.

Ще за життя, 10 грудня 2019 року, ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 позивачка як спадкоємець за заповітом в межах шестимісячного строку звернулася до нотаріальної контори за місцем реєстрації місця проживання в місті Вараші з заявою про прийняття спадщини.

Також позивачка зазначила, що до спадкового майна, яке ОСОБА_3 , заповів їй входить: житловий будинок з надвірними будівлями, та земельні ділянки, які знаходяться в селі Сопачів Володимирецького району Рівненської області.

Після смерті ОСОБА_3 , його колишня дружина ОСОБА_2 разом з невідомими позивачці особами незаконно зайняли, використовують та проживають в будинку по АДРЕСА_2 , який ОСОБА_3 заповів позивачці.

Вважаючи такі дії незаконними, позивачка зверталась до ОСОБА_2 , з письмовим вимогами про звільнення займаного приміщення. На такі вимоги, отримувала листи відповіді за підписами ОСОБА_2 , та двох її дочок: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в яких останні відмовляли позивачці в задоволенні її вимог.

На даний час у Володимирецькому районному суді Рівненської області на розгляді знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Володимирецького відділення поліції Вараського відділу поліції ГУНП в Рівненській області з заявою про конфлікт, який виник між нею та громадянкою ОСОБА_2 через спадщину, проте їй було повідомлено про відсутність ознак кримінального та адміністративного правопорушення, а вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, що вирішуються в судовому порядку.

У зв`язку з викладеним просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити займаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Також ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 чинити їй перешкоди в користуванні спадковим майном - житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, які можуть призвести до знищення або пошкодження цього спадкового майна до набрання чинності судового рішення за результатами розгляду її позовної заяви.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суд від 21 квітня 2022 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спадковим майном - житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також вчиняти будь-які дії, які можуть призвести до знищення або пошкодження зазначеного майна до завершення вирішення спору.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, враховуючи наявність майнового спору між сторонами, обсяг позовних вимог, вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, дійшов до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком суду першої інстанції та відхилив доводи апеляційної скарги, як необґрунтовані.

ОСОБА_2 28 травня 2022 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Крім того, у касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року, яке обґрунтовує тим, що копію повного тексту постанови отримала засобами поштового зв`язку 28 квітня 2022 року. До касаційної скарги додає копію постанови апеляційного суду із трек номером 039.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та надані заявником докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником доводи свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та надані заявником докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником доводи свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що застосовані судами заходи забезпечення позову є неспівмірними з заявленими позивачкою вимогами. Зокрема, вона постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , а не в будинку АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим, вона не може чинити будь-кому перешкоди в користуванні цим будинком. Крім того, зазначає, що з дня смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , їх доньки - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які прийняли спадщину після смерті свого батька, утримували та утримують спірний будинок до ухвалення рішення по справі за їх позовом про визнання заповіту недійсним, який складений останнім на користь позивача. При цьому, вони не вчиняють жодних противоправних дій відносно вказаного нерухомого майна.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, зміст ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно вважав, що, оскільки між сторонами виник спір щодо користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який позивач успадкувала за заповітом після смерті ОСОБА_3 , що стало підставою для звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити їй перешкод у користуванні та звільнити спірний житловий будинок, тому обрання такого способу забезпечення позову, як заборона чинити перешкоди в користуванні спірним житловим будинком та вчиняти будь-які дії, які можуть призвести до його знищення або пошкодження відповідає, як предмету позовних вимог, так і вимогам статей 149, 150 ЦПК України.

Застосований судами захід забезпечення позову відповідає критерію співмірності вимогам позивача, із якими він звернувся до суду, принципу пропорційності та розумного балансу між інтересами сторін.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідачів щодо користування та розпорядження майном, а лише обмежує їх у здійсненні деяких дій на певний період.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Доводи касаційної скарги про те, що вона не може чинити позивачу перешкоди у користуванні спірним будинком, адже проживає за іншою адресою Суд відхиляє, як необґрунтовані, оскільки, як правильно зазначив апеляційний суд не спростовують доцільності забезпечення позову та стосуються вирішенню справи по суті.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спадковим майном, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 листопада 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак