ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/2136/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2022 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., за участю секретаря судового засідання

Клисак Н.Г., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача

Дідук А.А. , в режимі відеоконференції, розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний Гірничо- збагачувальний комбінат» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі

В С Т А Н О В И В

21.12.2021 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконним та скасування наказу за підписом в.о. генерального директора Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» Шовгелі С.В. за №1459-ОС від 07.12.2021 «Про відсторонення ОСОБА_1 » та поновити його на роботі з наступного робочого дня, який слідує за днем ухвалення судом рішення.

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що з відповідачем він перебуває у трудових відносинах з 07.09.2015.

18.11.2021 ДП «СхідГЗК» видало наказ від 18.11.2021 року №444, яким працівникам підприємства, кожному персонально, у строк до 03.12.2021 року необхідно надати безпосередньому керівнику, а керівникам відділів, служб, цехів, лабораторій тощо у строк до 06.12.2021 року до служби (груп) по роботі з персоналом документ який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19.

02 грудня відповідач повідомив позивача про необхідність обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 для того, щоб він міг продовжити свою роботу на підприємстві з 09.12.2021. У протилежному випадку повідомлено, що його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати.

06.12.2021 відповідачем складено акт «Про відмову (ухилення працівників дільниці 23 енергетичного цеху ГМЗ від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19», зокрема стосовно позивача. На наступний день, позивача ознайомлено з наказом про відсторонення з 09.12.2021 від виконуваної ним роботи на строк до усунення причин, що його зумовили, а саме, ненадання документу, який підтверджує профілактичне щеплення проти COVID-19, або довідки про тимчасові або постійні протипоказання до вакцинації проти COVID-19 за формою №028-1/0, затвердженої МОЗ України.

Даним наказом визначено його місце перебування на час відсторонення - на дому. Крім того, начальнику служби по роботі з персоналом та головному бухгалтеру підприємства на період його відсторонення було доручено не зараховувати до стажу період його відсторонення, що дає право на щорічну відпустку та не здійснювати сплату страхового внеску на соціальне страхування та допомогу по тимчасовій непрацездатності. Відбулось втручання держави у його права в результаті чого він опинився в гіршому становищі ніж чим інші громадяни України.

Вважає, що наказом №1459-ос від 07.12.2021 року про відстороненням його від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19, відповідач порушив його право на працю, гарантоване Конституцією України та КЗпП України.

Просить суд скасувати зазначений наказ і поновити його на роботі.

22.12.2021 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у вказаній справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

04.01.2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справим у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі ( а.с.24)

10.01.2022 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості підготовки відзиву на позовну заяву.

17.01.2022 року від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 17.01.2022 року справа призначено до судового розгляду на 26.01.2022 року.

21.01.2022 року до суду надійшов відзив від відповідача, в якому представник ДП « Схід ГЗК» А.А. Дідук просить відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1 , пославшись на роз`яснення МОЗ від 26.10.2021 року та постанову Верховного суду України від 01.04.2020 року у справ № 761/12073/18, де зазначено, що відсторонення працівника від роботи можливе лише у випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлені наступні юридичні факти та правовідносини.

ОСОБА_1 07.09.2015 був прийнятий на роботу на роботу електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 7-го розряду електродільниці енергічного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства «Східний Гірничо- збагачувальний комбінат» із 07.09.2015 року і продовжував працювати до 10.12.2012 року, що підтверджується записами трудовій книжці ( а.с.10-12).

18.11.2021 року в.о. генеральний директор Державного підприємства «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат» Шовгеля С.В. видав наказ №444 «Про обов`язкове профілактичне щеплення працівників підприємства проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, згідно яким працівникам підприємства, кожному персонально, у строк до 03.12.2021 необхідно надати безпосередньому керівнику, а керівникам відділів, служб, цехів, лабораторій тощо у строк до 06.12.2021 до служби (груп) по роботі з персоналом документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19

Згідно з п. 2.1-2.3 цього наказу до роботи допускаються з 09.12.2021 року тільки ті працівників, які пройшли обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 або надали довідку ЛКК від сімейного лікаря про перенесений корона вірус чи довідку про абсолютні протипоказання до щеплення.

02.12.2021року керівниками структурних підрозділів ДП « Схід ГЗК» був складений акт №46 про відмову (ухилення) працівників дільниці 23 енергетичного цеху ГМЗ від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 наступних працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ( а.с.8)

07.12.2021 року позивача ознайомлено з наказом №1459-ос від 07.12.2021 про відсторонення, яким:

- відсторонено ОСОБА_1 з 09.12.2021 від виконуваної ним роботи на строк до усунення причин, що його зумовили, а саме, ненадання документу, який підтверджує профілактичне щеплення проти COVID-19, або довідки про тимчасові або постійні протипоказання до вакцинації проти COVID-19 за формою №028-1/0, затвердженої МОЗ України;

- визначено місце перебування на час відсторонення - на дому;

- начальнику служби по роботі з персоналом ОСОБА_7 період відсторонення від роботи ОСОБА_1 без збереження заробітної плати не зараховувати до стажу, що дає право на щорічну відпустку (ст. 82 КЗпП та ст. Закону України «Про відпустки»);

- головному бухгалтеру ОСОБА_8 за період відсторонення в роботи ОСОБА_1 без збереження заробітної плати не здійснювати сплату страхового внеску на соціальне страхування та допомогу по тимчасовій непрацездатності ( а.с.6)

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожний має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Конституція України є законом найвищої юридичної сили. Закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати Конституції.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи .

Згідно ст. 46 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» держава забезпечує планомірне науково обґрунтоване попередження, лікування, локалізацію та ліквідацію масових інфекційних захворювань.

Згідно Наказу Міністерства охорони здоров`я України N 133 від 19.07.95 «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» особливо небезпечною інфекційною хворобою є «COVID-19».

Серед основних принципів профілактики інфекційних хвороб ст. 10 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» виділяє дотримання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та громадянами санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм при здійсненні будь-яких видів діяльності.

Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення.

Постановою Кабінету міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (в редакції станом на 06.12.2021 був встановлений карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Пунктом 41-6 цієї Постанови визначено, що керівникам державних органів забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 ;

2) відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу";

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

У відповідності правової позиції Конституційного Суду України, яка викладена у рішенні великої палати КС України від 28.08.2020р. по справі за № 1-14/2020(230/20), за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови КМ України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID 19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень частини першої, третьої ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого п. 2 розділ ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зазначається, що згідно зі ст. 64 Конституції України, права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені24,25,27, 28,29, 40,47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Конституційний Суд України наголосив, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України.

Таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить ст.ст. 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції 2361 (2021) від 27.01.2021 «Вакцини проти COVID-19: ПАСЕ своей Резолюцией № 2361 указала на необходимость обеспечить информирование граждан о том, что вакцинация НЕ является обязательной, что никто не может подвергаться политическому, социальному или иному давлению для прохождения вакцинации, если они сами того не пожелают. Кроме того, подчеркивает необходимость обеспечить, чтобы никто не подвергался дискриминации за то, что не прошел вакцинацию из-за возможного риска для здоровья или нежелания пройти вакцинацию.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожна людина має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Згідно з ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Застосування медичних препаратів від коронавірусної хвороби, з урахуванням положень ст. 28 Конституції України, може бути виключно добровільним та будь-які примусові заходи незаконні, на законодавчому рівні ( КЗот України ) не встановлено порядок усунення працівників від роботи у разі відсутності обов`язкової вакцинації від COVID-19 і будь-яку підставу, зазначену працівником причиною відмови від вакцинації, можливо вважати обґрунтованою.

Відтак, наказом відповідача про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19, визначення місця його перебування на час відсторонення на дому, не збереження заробітної плати, не зарахування до стажу часу відсторонення, не здійснення сплати страхового внеску на соціальне страхування є порушенням конституційного права на працю ОСОБА_1 та трудового законодавства, а саме ст. 5-1, 46 КЗпП України

Суд з розумінням ставиться до того, що вакцинація проти COVID-19 направлена на запобігання зараженню вірусом всіх працівників підприємства, у тому числі й самого Позивача. Суд погоджується з тим, що запобігання зараженню вірусом, може розглядатись як легітимна мета за обставинами цієї справи. Тоді як повернення до нормальних умов праці, які існували до цього, не може розглядатись як легітимна мета для обмеження позивача в праві на працю та на повагу до його приватного життя, яке полягає у праві вибору не робити те, що не є обов`язковим для нього.

Таке обмеження права Позивача не було пропорційним поставленій легітимній меті. Відповідач не зміг переконливо довести, що обмежувальний захід, у виді відсторонення ОСОБА_1 від роботи, який мав для останнього негативні наслідки, сприяв запобіганню зараженню вірусом інших працівників. Доказів, що Відповідачем застосовувалися інші альтернативні заходи обмеження контакту з працівниками, які б враховували, що позивач не був хворим, його посаду електромонтера та характер роботи, а також щодо неефективності інших протиепідемічних заходів, зокрема дотримання правил респіраторної гігієни, дотримання соціальної дистанції, дезінфекція тощо. Таким чином, в даному випадку не дотримано справедливого балансу між суспільними інтересами та повагою до прав Позивача, гарантованих Конституцією України.

Оскільки суд визнав незаконним вимогу Відповідача надати для допуску до роботи документ, який підтверджує профілактичне щеплення проти COVID-19, або довідки про тимчасові або постійні протипоказання до вакцинації проти COVID-19, яка за своєю суттю є первісною, інші пункти наказу є похідними, а отже, також незаконними.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Наказ №1459-ос від 07.12.2021 про відсторонення ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 76-81, 258, 259, 263-265, 273, 279, 340 ЦПК України, ст. 46 КЗпП України, ст. 19,28, 60 Конституції України, Резолюції № 2361 ( 2021) ПАСЕ, ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний Гірничо- збагачувальний комбінат» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки генерального директора Шовгелі С.В. Державного підприємства «Східний Гірничо- збагачувальний комбінат» №1459-ОС від 07 грудня 2021 року «Про відсторонення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 7-го розряду електродільниці енергічного цеху гідрометалургійного заводу Державного підприємства «Східний Гірничо- збагачувальний комбінат

Стягнути з Державного підприємства «Східний Гірничо- збагачувальний комбінат» судові витрати в розмірі 992 грн 40 коп грн на користь держави.

Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. М. Іщенко