УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року місто Чернігів

Справа №751/442/22

Провадження №2/751/614/22

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Шишова А. Я.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий кредит»

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець Чернігівського обласного виконавчого округу Міністерства юстиції України Коваль Віталій Олександрович

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

Встановив:

24 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий кредит» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №29876 від 20.12.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 25.01.2022 відкрив провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, залучив до участі у справі, як третю особу - приватного виконавця Чернігівського обласного виконавчого округу Міністерства юстиції України Коваль Віталія Олександровича.

Ухвалою суду від 05 травня 2022 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №29876 від 20.12.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 510,00 грн, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталія Олександровича (ВП № 68296836).

14.02.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення проти вирішення спору у суді (а.с.64-65), відповідно до якого просить залишити позов без розгляду відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Вказує, що згідно з п. 10.1 кредитного договору №08.04.2019-010000680 від 08.04.2019 з відповідачем укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, дана угода є чинною. Предметом позову є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому не виключений з підвідомчості третейського суду. Крім того, укладений кредитний договір не є договором споживчого кредитування, виниклий між сторонами спір не охоплюється регулюванням Закону України «Про захист прав споживачів».

Дослідивши матеріали справи, суд щодо заявленого клопотання представника відповідача дійшов наступного висновку.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

08.04.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий кредит» укладено кредитний договір №08.04.2019-010000680. У пункті 1.2 даного договору сторони погодили, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.

Пунктом 10.1 кредитного договору визначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди», до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно з п. 22 ст. 1 Законі України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Статтею 11 цього Закону передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12.12.2018 по справі №755/11648/15-ц, кредитні договори, укладені фізичними особами з банками за своєю суттю є споживчими договорами і на них розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому частина 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» вказує на те, що третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Так, Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові положення про те, що, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», тобто незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 4 ЦПК України, угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Кредитний договір від 08.04.2019 №08.04.2019-010000680 за своїм змістом є договором про надання споживчого кредиту. Представником відповідача не надано доказів на підтвердження того, що кредит надавався позичальнику не для задоволення особистих потреб, він пов`язаний зі здійсненням ОСОБА_1 підприємницької діяльності чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є споживчим, у зв`язку з чим третейське застереження, викладене в п. 10.1 кредитного договору №08.04.2019-010000680 від 08.04.2019, не може бути виконане, позивач не може бути позбавлений права розгляду справи у суді, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про залишення позову без розгляду слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Згідно вимог ч. 9 ст. 223 ЦПК України, про відкладення розгляду справи постановляється ухвала.

Ураховуючи, що представник відповідача не повідомлений про розгляд справи, суд вважає необхідним відкласти розгляд справи, про що повідомити учасників справи.

Керуючись ст.ст. 223, 240, п. 6 ч. 1 ст. 257, 260 ЦПК України, суд

Ухвалив:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий кредит» про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий кредит», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець Чернігівського обласного виконавчого округу Міністерства юстиції України Коваль Віталій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити повністю.

Відкласти розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий кредит», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець Чернігівського обласного виконавчого округу Міністерства юстиції України Коваль Віталій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню на 22 червня 2022 року.

Повідомити учасників справи про наступне судове засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає і заперечення на неї можуть бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н. В. Маслюк