Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6172/21 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А.

у цивільній справі № 295/6172/21 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України, Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування та прокуратури, -

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на його користь 900 000,00 грн моральної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності; 45 800,00 грн в рахунок відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з поданням юридичної допомоги, та судові витрати. В обґрунтування поданого позову зазначав, що 08.07.2014 року СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №00003594, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, в межах якого 22.01.2015 року старшим слідчим СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області капітаном міліції Ляшевич Н.Ю. вручено ОСОБА_1 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, а саме умисному невиконанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, ухвали суду, що набрала законної сили. Повідомлення про підозру було погоджене прокурором прокуратури м.Житомира Волківським І.Ю. 16.03.2015 року старшим слідчим СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області лейтенантом міліції Юрчук Н.І. складено обвинувальний акт, який затверджено прокурором прокуратури м. Житомира Волківським І.Ю. та скеровано до Богунського суду м. Житомира. Також позивач зазначав, що в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження органом досудового розслідування проводилося ряд слідчих дій, в ході яких неодноразово допускалися порушення процесуальних прав позивача.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 11.04.2018 року у справі №295/4069/15-к позивача було виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення такого кримінального правопорушення, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20.09.2018 року у справі №295/4069/15-к скасовано вирок Богунського районного суду м. Житомира від 11.04.2018 та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2020 року у справі №295/4069/15-к, який залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.01.2021 року, позивача було виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Ухвалою Верховного Суду від 29.04.2021 року у справі №295/4069/15-к відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на вирок Богунського районного суду міста Житомира від 05.10.2020 та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20.01.2021.

В обґрунтування заявлених вимог позивач також вказував, що понад 6 років, поза межами розумних строків, він піддавався незаконному кримінальному переслідуванню, було проведено більше тридцяти судових засідань, частина з яких не відбулися по причині неявки сторони обвинувачення. Позивач був підданий незаконному кримінальному переслідуванню, яке полягало у незаконному повідомленні йому про підозру. Крім того, відносно нього проводилась перевірка шляхом збору персональних даних (відомостей) та характеризуючої інформації за місцем роботи та за місцем проживання, що призвело до створення значної негативної репутації позивача перед сусідами та знайомими. Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, позивач посилається на те, що під час кримінального переслідування здійснювалися обшуки за місцем роботи, численні допити, тривалий судовий розгляд справи, внаслідок чого він зазнав тяжких вимушених змін у своєму житті, в родині, на роботі, в суспільних стосунках, зниження свого престижу та репутації як фахівця в галузі юриспруденції та керівника перед підлеглими, чим було спричинено значних моральних та фізичних страждань, що мало вплив на загальний стан здоров`я, призвело до порушення уставленого способу життя, зміни роботи, професії, та необхідності вжиття додаткових заходів для підтримання нормального способу життя для себе та родини, оплати значних витрат на правову допомогу.

Додаткових моральних страждань позивач зазнав внаслідок втрати роботи через поширення відносно себе неправдивої інформації щодо вчинення кримінального правопорушення. Моральна шкода, завдана позивачу, також полягала у глибокому почутті несправедливості. У зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, позивач, під тиском керівництва та осуду колег, був змушений звільнитися із займаної посади. Крім того, з метою отримання професії за фахом, позивач в 2017 році подав документи до органів адвокатського самоврядування для здобуття професії адвоката. Однак, перебування під слідством та судом позбавило позивача можливості реалізувати свій намір на отримання професії адвоката, так як органи адвокатського самоврядування формально не допускали до іспитів, оскільки довідка про відсутність судимості містила відмітку про те, що позивач перебуває під слідством.

Зазначені події були для позивача травмуючими, оскільки внесли кардинальні зміни у звичний спосіб життя, призвели до порушення нормальних життєвих зав`язків, що призвело до руйнування взаємовідносин з оточенням та важких переживань. Сім`я позивача на певний період залишилася в скрутному матеріальному становищі та без засобів для існування.

Посилаючись на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», позивач вказував, що мінімальний розмір заробітної плати з 01.01.2021 складає 6 000,00 грн, що встановлено ст.8 Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Загальний строк перебування позивача під слідством та судом тривав з 22.01.2015 (дата повідомлення про підозру) по 29.04.2021 (дата ухвалення Верховним Судом остаточного рішення), що становить 75 місяців. Таким чином, сума стягнення має бути не менше 450 000,00 грн (за кожний місяць перебування під слідством і судом - 6 000 грн х 75 місяців = 450000,00 грн). Тому, позивач вважав, що враховуючи ступінь його страждань від безпідставного обвинувачення у вчиненні злочину та тривалість незаконного переслідування, є достатньо підстав для визначення подвійного розміру відшкодування моральної коди, завданої незаконними діями державних органів, у сумі 900 000,00 грн, оскільки такий розмір відповідає характеру та обсягу страждань позивача, а також засадам виваженості, законності та справедливості.

Крім того, під час тривалого перебування під слідством та судом, позивач отримував професійну правничу допомогу захисника - адвоката Лук`янчука Ю.М., вартість якої становить 45 800,00 грн. За домовленістю сторін, остаточний розрахунок по адвокатському гонорару позивач зобов`язується сплатити протягом року після складання акту про надані послуги №1 від 21.01.2021. Тому, станом на день звернення до суду у позивача наявне грошове зобов`язання, що є наслідком незаконного переслідування.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 січня 2022 року позов задоволено частково. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області - відмовлено.

Стягнуто з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 500 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 45 800,00 грн на відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги.

У задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Житомирська обласна прокуратура просить вказане рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову у розмірі 461 500,00 грн, в іншій частині позовних вимог відмовити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставин справи. Зокрема апелянт зазначає, що визначаючи розмір відшкодування шкоди, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Вказує, що права позивача вважаються поновленими з 20.01.2021. Запобіжний захід до позивача не застосовувався. Тому, на думку апелянта, сам по собі факт розслідування кримінального провадження щодо позивача не може свідчити про завдання особі моральної шкоди та про існування підстав для її відшкодування у збільшеному розмірі. Крім того, апелянт вважає, що жодних доказів, окрім пояснень самого позивача, на підтвердження перенесених ним душевних страждань, необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків і стосунків з соціальним оточенням, доказів щодо погіршення ділової репутації, перешкоджання трудової діяльності, матеріали справи не містять. За відсутності таких доказів суд безпідставно дійшов висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди у збільшеному розмірі.

Також, апелянт не погоджується з судовим рішенням в частині стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 45 800 грн. Вказує, що у тексті договору від 25.01.2015 відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається в п.5, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує гонорар у розмірі встановленому додатковою угодою. В свою чергу додаткова угода №1 від 21.09.2018, до договору вносить зміни в зазначений договір без визначення розміру адвокатського гонорару. Згідно внесених додатковою угодою змін остаточна сума винагороди відображається в акті наданих послуг, проте акт наданих послуг складений між адвокатом та ОСОБА_1 ще 12.04.2018. Таким чином, відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару. Крім того, не надано доказів на підтвердження фактично витраченого адвокатом часу (загалом 22 години) на представництво інтересів позивача. В актах зазначено лише кількість годин та ціну за одну годину послуги наданої адвокатом без конкретизації того, які саме процесуальні документи готував адвокат їх кількості, вартості послуги за підготовку таких документів, кількості судових засідань у яких адвокатом надавалися відповідні послуги.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003594 від 08.07.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України (а.с.14-17 т.-1).

16.03.2015 року до суду скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України (а.с.21-28 т.-1).

Згідно з копією реєстру матеріалів досудового розслідування №0003594, в ході досудового розслідування проведені процесуальні дії: 07.07.2014 року прийнято заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України; у період з 08.07.2014 по 09.01.2015 проведені допити свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 ; 29.09.2014, 20.10.2014 та 17.10.2014 проведено тимчасові доступ до речей та документів; 17.10.2014 відібрано зразки підпису ОСОБА_1 для експертизи; 20.01.2015 отримано рапорт про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України; 22.01.2015 здійснено огляди матеріалів зведеного виконавчого провадження №35158543; 22.01.2015 здійснено допит підозрюваного ОСОБА_1 ; 28.01.2015 підозрюваним ОСОБА_1 здійснено ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (а.с.34-35 т.-1).

Запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_1 не обирався (а.с.38 т.-1).

Вироком Богунського районного суду м. Житомира у справі №295/4069/15-к від 11.04.2018 року, ОСОБА_1 виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ст.382 ч.3 КК України у зв`язку із відсутністю складу злочину (а.с.40-44 т.-1).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області №295/4069/15-к від 20.09.2018 року апеляційну скаргу прокурора Житомирської місцевої прокуратури Волківського І.Ю. задоволено частково, вирок Богунського районного суду м. Житомира від 11.04.2018 відносно ОСОБА_1 скасовано та призначено новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції (а.с.45-51 т.-1).

Вироком Богунського районного суду м. Житомира у справі №295/4069/15-к від 05.10.2020 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.382 ч.3 КК України та виправдано за цим законом за недоведеністю (а.с.52-59 т.-1).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду у справі №295/4069/15-к від 20.01.2021 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Волківського І.Ю. залишено без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін (а.с.60-71 т.-1).

Ухвалою Верховного Суду у справі №295/4069/15-к від 29.04.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на вирок Богунського районного суду міста Житомира від 05.10.2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20.01.2021 року стосовно ОСОБА_1 (а.с.72-73 т.-1).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що, наказом в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №1019/11 від 17.06.2016 року, ОСОБА_1 - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, звільнено із займаної посади з 01.07.2016 року за власним бажанням з припиненням державної служби (а.с.39 т.-1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.09.2016 (а.с.77 т.-1).

Судом першої інстанції при вирішенні спору враховано, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1,3,4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, що є мінімальним розміром, який відповідає правилам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

У даній справі судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 22.01.2015 (з дати повідомлення про підозру) по 20.01.2021 (по дату набрання вироком суду законної сили), тобто 71 повний місяць.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу безперечно заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Богунського районного суду м. Житомир від 05.10.2020 року, залишеного без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20.01.2021 року.

Разом з тим, суд правильно вважав, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди саме у подвійному розмірі відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, у сумі 900 000,00 грн.

Так, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи неналежне поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

В даному випадку судом враховано, що в ході досудового розслідування та судового провадження щодо ОСОБА_1 , запобіжний захід йому не обирався, його не було відсторонено від посади, обшуки за місцем його роботи та проживання не проводилися, арешт на його майно не накладався, що підтверджується змістом наявної у справі копії Реєстру досудового розслідування №0003594 (а.с.34-38 т.-1).

Також у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження посилання позивача на те, що саме у зв`язку з кримінальним переслідуванням йому довелося звільнитися з роботи, оскільки відповідно до змісту копії наказу в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №1019/11 від 17.06.2016 року, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням (а.с.39 т.-1).

Так само не знайшло свого підтвердження посилання позивача на те, що у зв`язку з перебуванням під слідством та судом, він був позбавлений можливості складання іспиту на право зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до матеріалів справи, 24.09.2018 року ОСОБА_1 подав голові КДКА Житомирської області заяву про перенесення здачі іспиту, у зв`язку з довготривалим відрядженням (а.с.76 т.-1).

Таким чином суд, констатуючи підтвердження самого факту негативного впливу незаконного кримінального переслідування на позивача та його негативних емоцій, які мали місце у період його перебування під слідством та судом, оцінюючи рівень страждань і приниження виходячи із засад співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, обгрунтовано вважав, шо відсутні підстави для стягнення відшкодування саме у подвійному розмірі, встановленому законом.

При цьому, суд врахував, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Указане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Про те, що мінімальний розмір моральної шкоди у зв`язку з безпідставним перебуванням особи під слідством і судом повинен розраховуватися із розрахунку мінімальної заробітної на час ухвалення судового рішення, йдеться також у висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 04.08.2021 у справі №401/2949/19.

Отже, законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6500 гривень. Виходячи з часу, протягом якого позивач перебував під слідством та судом - з 22.01.2015 по 20.01.2021, що становить 71 місяць, гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди становить 461 500,00 грн.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн, яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та конкретних обставин справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди саме у такому розмірі, який перевищує гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди станом на 2022 рік, суд, виходив з вимог виваженості та поміркованості, водночас, врахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до його збагачення.

Крім того, ОСОБА_1 просив суд відшкодувати суму витрат на правничу допомогу, надану йому в межах кримінального провадження.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Отже, визначені наведеним вище Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, які передбачені статтею 137 ЦПК України, а тому, в даному випадку потрібно виходити зі спеціальної норми закону, якою передбачено таке відшкодування.

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0003594 та розгляду кримінальної справи №295/4069/15-к правову допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Лук`янчук Ю.М. на підставі договорів про надання правової допомоги.

Так, 25.01.2015 року між адвокатом Лук`янчуком Ю.М. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надати клієнту необхідну правничу допомогу у ході досудового розслідування кримінального провадження №0003594(а.с.78,79 т.-1).

22.10.2018 року між адвокатом Лук`янчуком Ю.М. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надати клієнту необхідну правничу допомогу у ході розгляду кримінальної справи №295/4069/15-к (а.с.81,82 т.-1).

Пункти 5.1-5.3 вказаних договорів містять аналогічні положення, якими встановлено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі, що визначається додатковою угодою до даного договору.

21.09.2018 року між адвокатом Лук`янчуком Ю.М. та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 25.01.2015, та 05.10.2020 року укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 22.10.2018, відповідно до яких сторони за взаємною домовленістю та у відповідності до договорів прийшли згоди внести зміни в п.5.1. договорів та викласти їх у наступній редакції «5.1. За надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди за домовленістю між сторонами може залежати від досягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Визначений угодою гонорар може бути в наступному змінений адвокатом у зв`язку із суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути визначено відповідно до даної угоди. Визначений сторонами гонорар не може бути меншим за мінімальний розмір гонорару, встановлений відповідно до Рекомендацій. Остаточна сума винагороди (гонорару) відображається в акті наданих послуг (а.с.80,83 т.-1).

Сторони за взаємною домовленістю та у відповідності до договорів прийшли згоди внести зміни до договорів, доповнивши їх п. 5.5. у наступній редакції «5.5. За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі, відповідно до домовленості сторін. Крім цього, сторони можуть домовитися про додатковий гонорар (гонорар успіху, премію), якщо для клієнта прийнято позитивне рішення. Позитивним результатом вважається не притягнення особи до кримінальної відповідальності».

ОСОБА_1 на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надав копії актів виконаних робіт: від 12.04.2018, відповідно до якого адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні послуги: представництво клієнта під час допиту тривалістю 1 година вартістю 400,00 грн; ознайомлення з матеріалами досудового розслідування тривалістю 2 години вартістю 400,00 грн; представництво клієнта під час вручення обвинувального акту тривалістю 1 година вартістю 400,00 грн; представництво клієнта у суді першої інстанції тривалістю 15 годин вартістю 9000,00 грн. Загальна вартість послуг складає 10200,00 грн; від 21.08.2018, відповідно до якого адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні послуги: підготовка заперечення на апеляційну скаргу тривалістю 1 година вартістю 1000,00 грн; представництво клієнта у суді апеляційної інстанції тривалістю 2 години вартістю 2000,00 грн. Загальна вартість послуг складає 3000,00 грн. від 21.01.2021, відповідно до якого адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні послуги: представництво клієнта у суді першої інстанції тривалістю 12 годин вартістю 9600,00 грн; підготовка заперечення на апеляційну скаргу тривалістю 1 година вартістю 1000,00 грн; представництво клієнта у суді апеляційної інстанції тривалістю 2 години вартістю 2000,00 грн; гонорар успіху 20000,00 грн. Загальна вартість послуг складає 32600,00 грн.(а.с.85-87 т.-1).

Також у матеріалах справи містяться погоджені сторонами переліки та вартість правової допомоги (послуг), які адвокат надає клієнту відповідно до додаткових угод від 05.10.2020 та від 21.09.2018 (а.с.198,199 т.-1).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з перебуванням під слідством та судом позивачем понесені витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги, у розмірі 45 800,00 грн, що підтверджено належними доказами, тому такі витрати підлягають стягненню на користь позивача.

Доводи відповідачів про відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на професійну правничу допомогу у кримінальному провадження, є неприйнятними, відповідачі не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх не співмірності з виконаними адвокатом роботами, складністю справи та її значенням для позивача.

Включаючи до складу суми, сплаченої ОСОБА_1 у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, «гонорару успіху» адвоката, суд враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, де зазначено, що "гонорар успіху" є складовою гонорару адвоката і належить до судових витрат, тому при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати, зокрема, і "гонорар успіху" за критерієм розумності таких витрат, їх співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторони справи.

Зважаючи на тривалість досудового розслідування та судового провадження щодо ОСОБА_1 , складність справи та її значенням для позивача, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір понесених позивачем витрат у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару адвоката.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, позивачем подано клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи в сумі 8000 грн.

Разом з тим, апеляційний суд виходить із того, що при зверненні за цим відшкодуванням при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність) та факти на підтвердження таких критеріїв (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).

За умови заперечення іншої сторони у справі (в даному випадку прокурора) апеляційний суд вважає необхідним зменшити розмір стягуваних витрат.

При зменшенні витрат на правову допомогу суд також враховує, що правова позиція сторін у справі не змінювалася; адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Крім того, судом враховується, що такі витрати покладаються на Державу.

За наведених обставин апеляційний суд вважає можливим зменшення витрат на правничу допомогу до 1000 грн.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 січня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 1000 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: