Провадження № 2/761/2936/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Литвин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мілоцький Олег Леонідович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «ЕлітФінанс», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мілоцький Олег Леонідович про визнання виконавчого напису №4778 від 23.10.2020, таким що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 23.10.2020 приватним нотаріусом було видано виконавчий напис №4778 про стягнення на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості, за період з 26.08.2020 по 16.10.2020, у розмірі 1127077,56 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 497041,13 грн; заборгованості за відсотками - 629736,43 грн; плати, що здійснена стягувачем (відповідачем) за вчинення виконавчого напису - 300,00 грн., що виникла за кредитним договором № 148/П/19/2008-840 від 22.04.2008, що укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

25.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва МілоцькимО.В. на підставі виконавчого напису нотаріуса №4778 від 23.10.2020 відкрито виконавче провадження № 63733109.

При цьому позивач вказує, що правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «КБ «Надра» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 26.08.2020.

Зауважує, що виконавчий напис є незаконним, оскільки нотаріусом під час його вчинення не дотримано вимоги актів законодавства України, а саме: ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, Порядком вчинення нотаріальних дій, не дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

При цьому звернув увагу на те, що заборгованість за кредитним договором № 148/П/19/2008-840 від 22.04.2008 є спірною, оскільки є предметом позовної заяви, поданої 01.10.2014 ПАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є відповідач) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 394442,81 грн, яка розглядається в Шевченківському районному суді м. Києва, справа № 761/28982/14-ц, чергове засідання призначено на 02.03.2021 на 14.30 год. Крім цього, розрахунок заборгованості, наданий нотаріусу відповідачем, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не може підтверджувати безспірність його вимог.

За таких обставин позивач вважає, що всі права новий кредитор (відповідач) на даний момент, може здійснювати виключно через суд.

Крім того, зазначив, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення прав вимоги минуло не більше трьох років, тоді як, в виконавчому написі зазначено, що заборгованість стягується за період з 26.08.2020 по 16.10.2020, кредитний договір був укладений 22.04.2008 з терміном погашення до 18.05.2015, отже, нотаріусом не дотримано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2020 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 14.01.2021 позовну заяву залишено без руху, оскільки подана з порушенням ч.3 ст. 175 ЦПК України.

Ухвалою суду від 28.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 22.03.2021 о 14.30 год.

Ухвалою суду від 08.02.2021 заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявнику, оскільки подана з порушенням п.п. 4.6 ч.1 ст. 151 ЦПК України.

16.02.2021 позивачем через канцелярію суду було подано додаткові пояснення до справи, в яких він, зокрема, звернув увагу на Додаткову угоду № 1 від 26.10.2010 до кредитного договору, яку додав до матеріалів справи, за якою сторони домовилися внести зміни до кредитного договору, а саме: зі ст. 7 - «Врегулювання спорів» вилучено пункт про збільшення позовної давності до десяти років за згодою сторін та всі спори, які можуть виникнути між сторонами, вирішуються у порядку, передбаченому чинним законодавством, тобто, з цього моменту до кредитного договору встановлюється загальна позовна давність в три роки.

В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причин неявки не повідомляли, відзив на позов не подавали.

Треті особи також про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що22.04.2008 між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») (далі - банк) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір «Автопакет» № 148/П/19/2008-840 (далі - кредитний договір), за яким ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 28208,00 доларів США, зі сплатою 14,55 % річних, з терміном погашення до 18.04.2015.

Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.2., 2.2.3 кредитного договору позивач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 550,00 доларів США щомісяця до 18 числа наступного місяця.

За п. 7.2. кредитного договору сторони, керуючись ст. 259 ЦК України, дійшли згоди збільшити строк позовної давності до десяти років.

При цьому, відповідно до п. 7.1. Додаткової угоди № 1 від 26.10.2010 до кредитного договору всі спори, які можуть виникнути між сторонами у зв`язку з укладенням та виконанням положень цього договору, вирішуються у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Крім того, судом встановлено, що ПАТ«КБ «Надра» 01.10.2014 зверталося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором№ 148/П/19/2008-840 від 22.04.2008.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2015 у справі № 761/28982/14-ц позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за Договором Автопакет» № 148/П/19/2008-840 від 22.04.2008, станом на 14.08.2014, в розмірі 24819,47 доларів США та 69514,11 грн, вирішено питання про розподіл судових витрат. При цьому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 14.08.2014, заборгованість ОСОБА_1 , як позичальника, становить 30129,26 доларів США, що в грошовому еквіваленті становить 394442,81 грн.

Разом з тим, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.02.2017 у справі № 761/28982/14-ц заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2015 у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2015у справі № 761/28982/14-ц скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку, призначено судове засідання на 29.05.2017 на 11.15 год.

Також з матеріалів справи вбачається, що 26.08.2020 між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «Фінанс Проперті Групп» відступив свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», у тому числі за кредитним договором № 148/П/19/2008-840 від 22.04.2008, що укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

23.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., на підставі ст. 262 ЦК України, ст.34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 № 296/5 та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, вчинено виконавчий напис № 4778 про стягнення на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 148/П/19/2008-840 від 22.04.2008, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_1 . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «КБ «Надра» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 26.08.2020.Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості провадиться за період з 26.08.2020 по 16.10.2020 в сумі 1127077,56грн, яка складається: заборгованість за кредитом - 497041,13 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 629736,43 грн; плата, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300,00 грн.

Згідно розрахунку відповідача відсотків заборгованості за кредитним договором, за період з 26.08.2020 по 16.10.2020, заборгованість за тілом кредиту - 497041,13 грн; заборгованість за відсотками - 629736,43 грн; загальний залишок заборгованості - 1126777,56 грн.

Також, встановлено, що 16.11.2020 відповідач звернувся до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження.

25.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мілоцьким О.Л. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 63733109 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 4778 від 23.10.2020.

Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1. пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку).

За підпунктом 3.1. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написиякщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Крім цього, підпунктами 3.2., 3.5. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (надалі - Перелік документів№1172). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

Відповідно до пункту 2 Переліку документів №1172 (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття».

Вказана позиція суду додатково підтверджена постановою Великої палати Верховного суду у справі № 826/20084/14 від 20.06.2018.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всі території України.

Як вбачається з преамбули оспорюваного виконавчого напису, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ЛичукТ.В. на підставі статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172,

про звернення стягнення.

Між тим, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису № 4778 від 23.10.2020 не врахував тієї обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі, вже не чинні, а тому повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, оскільки при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус керувався п.2 Переліку документів, за якими стягненні заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який визнано незаконним та нечинним, отже, і сам оспорюваний виконавчим напис вчинено було незаконно.

З викладених вище норм матеріального права слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Таким чином, дані обставини в сукупності повністю виключали для приватного нотаріуса факт безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, а вчинення виконавчого напису на підставі п. 2 Переліку документів № 1172 є неправомірним, оскільки, у нотаріуса не було правових підстав вважати, що заборгованість є безспірною, та посвідчувати нотаріальний напис.

Крім цього, відповідно до пункту 1 Переліку документів № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.Тобто, пункт 1 Переліку документів № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

За таких обставин, оскільки кредитний договір, який був наданий відповідачем приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не посвідчений нотаріально, а тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Крім цього, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто,чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

Верховним Судом у постанові від 29.01.2019, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.Тож, у урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

З огляду на вище викладене, зважаючи на вимого чинного законодавства та виходячи із встановлених наявних матеріалів справи, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису 23.10.2020, в суді розглядається по суті спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Згідно переліку справ призначених до розгляду у Шевченківському районному суді м. Києва, справа № 761/28982/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором була призначена до розгляду на 02.03.2021 о 14.30 год.

Отже, наявність судової справи про стягнення кредитної заборгованості може свідчити про наявність спору між кредитором та боржником. У зв`язку з цим, вчинення нотаріусом виконавчого напису може слугувати підставою для його оскарження.

Крім цього, доданий позивачем до матеріалів позовної заяви копія розрахунку відсотків заборгованості відповідача, за період з 26.08.2020 по 16.10.2020, у загальному розмірі 1126777,56 грн, який був наданий, за твердженням позивача, за його вимогою приватним виконавцем з матеріалів виконавчого провадження № 63733109, є необґрунтований та не є документом, який підтверджує безспірність вимог. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача. наприклад, первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним.

Крім того, матеріали справи не містять доказів повідомлення стягувачем боржника про порушення кредитних зобов`язань станом на 2020 рік.

При цьому, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, а також, що відповідачем надсилалась вимога адресована боржнику про існування заборгованості за кредитним договором та необхідність її погашення, а також,факт отримання позивачем такого повідомлення - вимоги.

У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750 св 20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусу бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Неповідомлення про вимогу повернути заборгованість є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

В матеріалах справи відсутні докази про направлення боржнику та отримання останнім такого повідомлення.

Крім того,при вчиненні виконавчого напису, нотаріус не перевірив, що з дня права вимоги минуло більше трьох років.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду висловленої у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, провадження № 12-278цс18: « Верховний Суд у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17 щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України "Про нотаріат", підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дійшов висновку про те, що статтею 88 Закону України "Про нотаріат" нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, не обмежено трирічним строком за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Зазначив, що позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У зв`язку із цим відхилив доводи про необхідність застосування нотаріусом позовної давності в три роки, а щодо пені в один рік, оскільки сторони у встановленому законом порядку збільшили позовну давність до 5 років, а в подальшому до 50 років.

Велика Палата Верховного Суду відступає від цього висновку, оскільки вважає, що зазначений строк не може бути змінений договором. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін.

Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду.»

Як вбачається з виконавчого напису, останній вчинений 23.10.2020, заборгованість стягнуто за кредитом та відсотками за його користування, за період з 26.08.2020 по 16.10.2020, у загальному розмірі 1127077,56 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 497041,13 грн; заборгованості за відсотками - 629736,43 грн; плати, що здійснена стягувачем (відповідачем) за вчинення виконавчого напису - 300,00 грн.

Відповідно до п. 1.1.4. кредитного договору кредит позивачу банком наданий з терміном погашення до 18.04.2015.

Отже, нотаріусом не було враховано, що від настання права вимоги за кредитним договором пройшло більше трьох років, тобто порушено ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

При цьому, слід, також звернути увагу на те, що 01.10.2014 банк звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту та платежів за ним.

За пунктом 2.2.3. кредитного договору позивач вносить чергові мінімальні платежі за кредитом щомісячно до 18 числа поточного місяця, в тому числі щомісячну сплату процентів за кредитом, до 18.04.2015 включно.

Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Отже, звернувшись 01.10.2014 з позовом до суду про дострокове стягнення кредиту та платежів за ним, банк, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору, на власний розсуд,змінив умови основного зобов`язання щодо: строку кредитування за кредитним договором, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Починаючи з цієї дати, ОСОБА_1 мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки, останні були розраховані у межах строку кредитування.

Право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором, тобто до 18.04.2015.

Таким чином, банк змінив строк виконання зобов`язання, після якого нараховувати проценти не передбачено (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц провадження № 14-318цс18).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (№14-10цс18), також, викладено правовий висновок, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

За таких обставин, відповідач безпідставно нарахував відсотки за кредитним договором у розмірі 629736,43 грн, оскільки такі нараховані після 01.10.2014, а отже, стягненню не підлягають.

З огляду на викладене, грошові вимоги, з метою погашення яких відповідач звернувся за вчиненням виконавчого напису про стягнення боргу, виходять за межі встановленого законодавством трирічного строку для вчинення виконавчого напису, а тому, включення відповідачем до складу заборгованості платежів, сплата яких прострочена більш ніж на три роки, також, свідчить про спірність заявленої до погашення суми боргу.

Таким чином, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17.

Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню. Також, необхідність задоволення вимог позивача випливає також із загальних завдань цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду в розмірі 840,80 грн.

Крім цього, згідно з п. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Ухвалою суду від 08.02.2021 заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявнику. Клопотань про повернення суми судового збору у розмірі 454,00грн від позивача не надходило.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 3ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховуєчи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст.141 ЦПК України).

Згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку витрат позивача від 25.01.2021 та від 22.03.2021 та наданих доказів, з відповідача підлягають стягненню витрати пов`язані з підготовкою справи до розгляду у розмірі 271,43 грн та 63,60 грн відповідно, а всього, 335,03 грн.

Керуючись ст. ст. 2-5, 11-13, 141, 258, 259, 263, 268,352, 354 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», ст. ст. 15,16 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мілоцький Олег Леонідович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4778, виданий 23.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 148/П/19/2008-840 від 22.04.2008 в розмірі 1127077,56 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (, 03056, м. Київ, пров. Ковальський, будинок) 19, офіс. № 147) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок) гривень 80 коп; витрати, пов`язані з підготовкою до розгляду справи у сумі 335,03 грн (триста тридцять п`ять) гривень 03 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Сіромашенко