Провадження № 2/752/2347/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 вересня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі: секретаря судового засідання Григорової Д.С.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Нікушиної В.С.

представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Гаро Г.О.

розглянувши у місті Києві в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення змін до договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні,

в с т а н о в и в:

23.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про внесення змін до договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 13.12.2018 року, яким позивався до ОСОБА_2 .

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що між ним та відповідачкою 02.10.2015 року був укладений шлюб від якого мають спільну дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14.03.2019 року шлюб між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

13.12.2018 року між ним та відповідачкою було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батька у її вихованні, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазурчуком В.В., зареєстрований в реєстрі №2465.

Відповідно до умов договору, вони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились, що їх спільна дитина ОСОБА_4 буде проживати разом з матір`ю. Щодо фінансових питань умовами договору передбачено: п.1.9. аліменти сплачуються батьком щомісяця у виді твердої суми, розмір сплачених матері в українських гривнях у вигляді ј частини від усіх видів його доходу, але не нижче мінімальної заробітної плати на день строку виплати; п.1.3. окрім сплати аліментів, передбачених у п. 1.11. цього договору, для забезпечення відпочинку сина батько не пізніше кінця липня кожного року додатково сплачує матері грошову суму 4 500 грн., але не менше мінімальної заробітної плати; п.1.14. в доповнення до умов, що містяться в пункті 1 цього договору, за необхідності стаціонарного лікування або обстеження дитини батько виплачує матері грошові кошти для здійснення цього лікування або обстеження у державному або у недержавному лікувальному закладі. Вказані кошти виплачуються батьком у розмірі ста відсотків від коштів вказаних у документах про сплату цього лікування або обстеження, виданих організацією, яка буде проводити це лікування або обстеження, протягом десяти днів з надання йому матір`ю вказаних вище документів; п.1.15. в доповнення до умов, що містяться в пункті 1 цього договору, батько виплачує матері грошові кошти для навчання дитини в державному або недержавному навчальному закладі, відвідування ним різноманітних гуртків, спортивних секцій, занять, курсів, в тому числі іноземних мов. Вказані кошти виплачуються батьком у розмірі 50% від коштів вказаних у документах про сплату цього навчання, виданих навчальною організацією, яка буде проводити це навчання, протягом 10 днів з моменту надання його матір`ю вказаних вище документів; п.1.17. аліменти, одержані на сина, є власністю матері; п.1.20. виплата аліментів починається з грудня 2018 року.

Починаючи з грудня 2018 року він добросовісно виконує взяті на себе зобов`язання за договором, проте з 2020 року його матеріальне становище істотно змінилось, оскільки у нього появилась нова родина в якій ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась спільна дитина ОСОБА_5 . Також його дружина ОСОБА_6 є матір`ю ще двох дітей, а саме: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , котрі проживають з матір`ю та утримуються за її рахунок. Крім того, через відсутність власного житла змушений винаймати житло для своєї родини на підставі договору оренди від 27.10.2020 року, укладеного з ОСОБА_9 .. Вартість орендної плати за один місяць складає 7 500 гривень, також ним додатково сплачується вартість всіх комунальних послуг. Після сплати ним аліментів отримує дохід у середньому 17 000 гривень , а після сплати орендної плати за житло та вартості комунальних послуг, що разом складає 10 000 гривень, відповідно на його сім`ю з трьома дітьми залишається близько 7 000 гривень. Його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не отримує ніяких доходів.

Керуючись пунктом 3.4. договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні він усно і письмово 05 лютого та 25 березня 2021 року відповідно звертався до відповідачки з пропозицією вирішити питання внесення змін до цього ж договору стосовно зменшення розміру аліментів, однак відповіді не отримав.

З зазначених підстав просив внести зміни до договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 13.12.2018 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі №2465, шляхом внесення змін до договору та доповнення пунктами, а саме:

-п.1.9. договору викласти в новій редакції: аліменти сплачуються батьком щомісяця в українських гривнях у вигляді 15% від усіх видів його доходу (відповідно до чинного законодавства), але не нижче 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

-п.1.13. виключити з договору;

-п.1.14. викласти в новій редакції: в доповнення до умов, що містяться в пункті 1 цього договору, за необхідності стаціонарного лікування або обстеження дитини батько виплачує матері грошові кошти для здійснення цього лікування або обстеження у державному або недержавному (за погодженням з батьком) лікувальному закладі. Вказані кошти виплачуються батьком у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків від коштів вказаних в документах про сплату цього лікування або обстеження , виданих організацією, яка буде проводити це лікування або обстеження, протягом 10 днів з моменту надання матір`ю відповідних документів чи квитанцій (пред`являються матір`ю протягом 7 днів після здійснення оплати лікування або обстеження);

-п.1.15. викласти в новій редакції: в доповнення до умов, що містяться в пункті 1 цього договору, батько виплачує матері грошові кошти для здійснення навчання в державному або недержавному (за погодженням з батьком) навчальному закладі, відвідування ним різноманітних гуртків, спортивних секцій, занять, курсів, в тому числі іноземних мов. Вказані кошти виплачуються батьком у розмірі 50% від коштів вказаних в документах про сплату цього навчання, виданих навчальною організацією, яка буде проводити це навчання , протягом 10 днів з моменту надання матір`ю відповідних документів чи квитанцій (пред`являються матір`ю протягом 7 днів після здійснення оплати навчання);

-п.1.17. викласти в наступній редакції: аліменти , одержані на сина, є власністю дитини;

- доповнити договір п. 1.25. наступного змісту: відповідно до чинного законодавства батьки зобов`язані в рівній мірі брати участь в утриманні дитини;

- доповнити договір п. 2.3.7. наступного змісту: надавати, за вимогою батька, відповідні звітні документи стосовно загальних обсягів грошових витрат на потреби дитини.

Провадження у справі відкрито 21.05.2021 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження.

01.02.2022 року представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Гаро Г.О. подала до суду відзив на позов ОСОБА_1 , яким повідомила, що відповідачка ОСОБА_2 не визнає зазначені позивачем підстави для позову, просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Вказала, що 13.12.2018 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, з умовами якого обидві сторони були ознайомлені , вільність їх волевиявлення щодо укладення договору саме на таких умовах та бажання настання саме таких юридичних наслідків була підтверджена нотаріусом.

Стверджувала, що не відповідають дійсності твердження позивача про добросовісне виконання ним обов`язку сплати аліментів у вигляді ј частини від усіх його видів доходу, але не нижче мінімальної заробітної плати на день строку виплати, оскільки позивач неодноразово сплачував значно менші суми аліментів, аніж це передбачено договором. Крім того, позивач не сплачував коштів на сплату додаткових витрат на відпочинок і оздоровлення дитини, що передбачено п. 1.13. та п. 1.14 договору. Усі витрати на дитину відповідачка несла сама. Заперечили, що позивач утримує дітей його дружини, які народжені від іншого шлюбу, оскільки ці діти ним не усиновлені, а його нова дружина ОСОБА_6 в судовому порядку стягує аліменти на утримання своїх дітей з їх рідних батьків. Вважає, що позивач має на утриманні лише своїх двох рідних дітей, аліменти на одну дитину, а саме спільну з відповідачкою бажає зменшити. Нова дружина позивача ОСОБА_6 з 11.06.2020 року отримує допомогу по безробіттю, має у приватній власності квартиру площею 68,6 кв.м., отримує соціальну допомогу у зв`язку з народженням дитини, розмір якої становить 41 280 гривень, що спростовує твердження позивача про погіршення його майнового стану у зв`язку з народженням дитини у другому шлюбі. Позивач має стабільну роботу і розмір його грошового забезпечення щомісячно тільки зростає, зокрема з січня 2020 року по січень 2021 року доходи позивача зросли майже на 20 000 гривень щомісячно. Позивач має статус учасника бойових дій , у зв`язку з чим він та його родина мають право на значну кількість пільг, що забезпечує економію їх щомісячного сімейного бюджету.

Заявлені позивачем вимоги стосуються зміни розміру аліментів з 1/4 частини до 15% від його доходів, тобто 1/6 та додаткових витрат на утримання дитини зі 100% на 50% , що істотно обмежує його дитину від першого шлюбу в свою чергу суперечить рівності дітей. Заявлені вимоги не грунтуються на фактичних обставинах справи, не мають правового обгрунтування, а доповнення, які просить внести до договору позивач не мають жодних підстав, оскільки дублюють норми чинного сімейного законодавства.

Підготовче провадження у справі закрито 22 лютого 2022 року.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Крім того, позивач стверджував, що він не може користуватися пільгами щодо оплати житлового приміщення в якому він проживає та комунальних послуг, оскільки він не має власного житла, а проживає в орендованому приміщенні. Його дружина вже не отримує виплати по безробіттю, а також не отримує аліментів на одну з дочок від попереднього шлюбу. Його син від першого шлюбу має значно краще матеріальне забезпеченння ніж він та члени його родини, що вважає є підставою для внесення змін до договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат - Гаро Г.О. категорично заперечила щодо задоволення заявленого ОСОБА_1 спору. Стверджувала про відсутність підстав для задоволення заявленого позову, оскільки зазначені позивачем підстави для заявленого позову не можуть стосуватися прав на матеріальне забезпечення його дитини від першого шлюбу. У випадку задоволення заявленого позову будуть значно погіршені права сина сторін у справі, який проживає окремо від батька і не повинен страждати від того, що його батьки розлучилися, батько створив нову сім`ю та зобов`язався утримувати дітей нової дружини від попереднього шлюбу.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи у судовому засіданні , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правилами статтей 12, 13 ЦПК України встановлено, що: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2015 року по 14 березня 2019 року, що підтверджено рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року у справі №758/16638/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. (а.с.9).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син - ОСОБА_3 , що визнається сторонами у справі.

13.12.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батька у її вихованні, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазурчуком В.В., зареєстрований в реєстрі №2465 (а.с.10-11).

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, про внесення змін до укладеного між ним та ОСОБА_2 13.12.2018 року договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, заявив вимоги щодо внесення змін у частині, що стосується утримання дитини.

Правилами статті 652 ЦК України встановлено порядок та підстави зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин відповідно до яких:

1. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити , вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

2. Якщо сторони не досягля згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

3. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

4. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати , необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Як видно зі змісту укладеного сторонами у справі договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились, що їх спільна дитина ОСОБА_4 буде проживати разом з матір`ю, а батько буде сплачувати аліменти у наступному порядку:

п.1.9. аліменти сплачуються батьком щомісяця у виді твердої суми, розмір сплачених матері в українських гривнях у вигляді ј частини від усіх видів його доходу, але не нижче мінімальної заробітної плати на день строку виплати;

п.1.3. окрім сплати аліментів, передбачених у п. 1.11. цього договору, для забезпечення відпочинку сина батько не пізніше кінця липня кожного року додатково сплачує матері грошову суму 4 500 грн., але не менше мінімальної заробітної плати; п.1.14. в доповнення до умов, що містяться в пункті 1 цього договору, за необхідності стаціонарного лікування або обстеження дитини батько виплачує матері грошові кошти для здійснення цього лікування або обстеження у державному або у недержавному лікувальному закладі. Вказані кошти виплачуються батьком у розмірі ста відсотків від коштів вказаних у документах про сплату цього лікування або обстеження, виданих організацією, яка буде проводити це лікування або обстеження, протягом десяти днів з надання йому матір`ю вказаних вище документів;

п.1.15. в доповнення до умов, що містяться в пункті 1 цього договору, батько виплачує матері грошові кошти для навчання дитини в державному або недержавному навчальному закладі, відвідування ним різноманітних гуртків, спортивних секцій, занять, курсів, в тому числі іноземних мов. Вказані кошти виплачуються батьком у розмірі 50% від коштів вказаних у документах про сплату цього навчання, виданих навчальною організацією, яка буде проводити це навчання, протягом 10 днів з моменту надання його матір`ю вказаних вище документів;

п.1.17. аліменти, одержані на сина, є власністю матері;

п.1.20. виплата аліментів починається з грудня 2018 року.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В частині другій статті 51 Конституції України сім'я, зазначено, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а частиною третьою цієї ж статті встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Правилами статті 109 СК України врегульовано порядок розірвання шлюбу за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, зокрема: подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року: «Розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка. Та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: - з ким з них будуть проживати діти; - яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; - умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків.»

Як видно зі змісту рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано у порядку окремого провадження за спільною заявою подружжя. Однією з умов розгляду спільної заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було укладення останніми 13.12.2018 року договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батька у її вихованні, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазурчуком В.В. та зареєстрований в реєстрі за №2465.

Такий порядок розірвання шлюбу за рішенням суду за спільною заявою подружжя встановлений законодавцем й з метою недопущення порушення не тільки особистих та майнових прав подружжя, а також прав їхніх дітей.

Отже, уклавши 13.12.2018 року договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батька у її вихованні, сторони договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у такий спосіб вжили заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який , як на той час, так і на час вирішення спору судом є малолітнім.

Як видно зі змісту пункту 3.4. укладеного сторонами у справі договору, з приводу якого заявлено спір, - внесення змін у договір чи його розірвання допускається тільки за згодою сторін. Внесення змі у договір оформлюється додатковою угодою до договору, яка посвідчується нотаріально і є невід`ємною частиною цього договору.

Крім того пунктами 3.5. та 3.6. цього ж договору встановдлено, що: у випадках не передбачених договором, сторони керуються чинним законодавством України; спори, що виникають між сторонами, вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у випадку неможливості вирішити такий спір - в судовому порядку відповідно до чинного законодавства.

Заявлений позивачем спір щодо внесення змін до договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батька у її вихованні фактично стосуються тільки обов`язку батька щодо його участі у матеріальному забезпеченні його спільного з відповідачкою сина ОСОБА_3 .

Відповідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Приписами статей 150, 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

В обгрунтування заявлених вимог, що стосуються зменшення розміру матеріального забезпечення, яке ОСОБА_1 зобов`язався надавати на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 відповідно до договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батька у її вихованні від 13.12.2018 року позивач посилається на те, що з моменту укладення договору його матеріальне становище значно погіршилося. З 29.04.2020 року має нову родину в якій ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - ОСОБА_5 . Крім того, його дружина ОСОБА_6 є матір`ю ще двох дітей, а саме: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , котрі проживають з матір`ю та утримуються за її рахунок.

Однак, суд не може погодитися з твердженнями позивача, що зміна сімейного стану, а саме народження другої дитини від іншого шлюбу, є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки з цього приводу має місце і усталена практика Верхового Суду, зокрема у постанові від 28.05.2021 року, справа №715/2073/20 Верховний Суд зробив висновок, що зміна сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів без доведення погіршення його майнового становища, зменшення розміру аліментів не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу , та суперечитиме її інтересам.

Суд також не може погодитися з твердженням позивача, що взятий ним на себе обов`язок утримувати дітей його нової дружини може стати підставою для зменшення матеріального забезпечення на сина ОСОБА_3 , який проживає окремо від нього у зв`язку з розірванням його шлюбу з матір`ю цієї дитини.

Так, відповідно до вимог чинного законодавства позивач ОСОБА_1 має обов`язок щодо утримання двох його дітей, це - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як видно зі змісту довідки №275.1-4586/20 від 24.09.2020 року, виданої Святошинською районною філією Київського міського центру зайнятості, ОСОБА_6 перебуває на обліку в Святошинській районній філії Київського міського центру зайнятості як безробітна з 11.06.2020 року, допомога по безробіттю призначена відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 11.06.2020 року (а.с.25).

На підставі довідки №557, виданої 14 вересня 2020 року КНП АО Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Пологовий будинок №3 ОСОБА_6 мала право на призначення і виплату державної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, які не застраховані в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.26).

За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, дружина позивача ( ОСОБА_6 , до заміжжя - ОСОБА_6 ) має у особистій приватній власності квартиру площею 68,6 кв.м. (а.с.68-69).

Довідка про розмір грошового забезпечення позивача ОСОБА_1 , видана 18.02.2021 року начальником фінансово-економічного управління військової частини НОМЕР_1 за №222/4/167/239/107 і подана позивачем до суду 23.04.2021 року містить дані про те, що загальний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2020 року і по січень 2021 року включно складає 348 403, 63 гривні, а загальна сума з якої утримуються аліменти за цей же період склала суму в розмірі 299 472, 23 гривні, сума утриманих аліментів 74 868, 07 гривень, виплачених на руки позивачу - 268 309, 49 гривень. (а.с.16).

Наразі, у період часу з січня 2020 року і по січень 2021 року, розмір аліментів, 74 868, 07 гривень, який сплачувався позивачем на користь позивачки складав ј частину від розміру грошового забезпечення, що був отриманий ним наруки - 268 309, 49 гривень.

Приймаючи до уваги, що позивач має обов`язок утримувати двох дітей, то розмір аліментів, які він сплачує на сина ОСОБА_3 від першого шлюбу на підставі договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 13.12.2018 року є тим розміром, що передбачений сімейним законодавством, яким врегульовано питання щодо матеріального забезпечення батьками дітей та відповідає усталеній судовій практиці щодо визначення розміру аліментів за наявності у платника аліментів стабільного доходу, а також буде відповідати в тому числі і правилам ст. 155 СК України з приводу того, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, зокрема в тій частині, що кожна дитина позивача буде мати забезпечення від батька на одному рівні.

Та обставина, що позивач, будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , винаймає житло за договором оренди від 27.10.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно змушений сплачувати орендну плату та позбавлений можливості користуватися пільгами, як учасник бойових дій не заслуговує на увагу суду, як обставина, що стала причиною для погіршення його майнового стану, яка в свою чергу може вплинути на інтереси дитини - сина ОСОБА_3 , котрий проживає окремо від батька, оскільки ці витрати пов`язані з бажанням позивача забезпечувати кращими умовами проживання його нової родину, що не може вплинути на інтереси дитини від першого шлюбу.

З огляду на встановлені судом обставини, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що його матеріальний стан істотно погіршився, що стало б підставою для задоволення заявленого ним позову у разі задоволення якого істотно будуть обмежені права та інтереси його сина ОСОБА_3 від першого шлюбу, котрий проживає окремо від нього і як наслідок буде порушено рівність двох його дітей.

Крім того, при вирішенні заявленого спору, зокрема з`ясуванні питання щодо матеріального стану сторін у справі, суд також приймає до уваги, що позивач має статус учасника бойових дій і відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він та його родина має ряд соціальних пільг, передбачених статтею 12 зазначеного Закону.

Серед визначеного статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» переліку пільг, позивач має право на безоплатне отримання ліків, оздоровлення та лікування, 75-процентну знижку плати за користування житлом (зокрема й орендованим), 75-процентну знижку плати за користування комунальними послугами, безоплатний проїзд, пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства тощо.

Суд погоджується з твердженням представника відповідачки, що наявність у позивача пільг надає йому можливість економити значні суми щомісяця, зокрема, й економити на орендній платі та платі за комунальні платежі, що сприяє покращенню матеріального забезпечення його родини.

Дитина від шлюбу позивача та відповідачки не має бути обмежена будь в чому з тих причин, що батьки розлучились і у його батька тепер нова родина, дитина має усталений спосіб і рівень життя, що обумовлений, крім іншого, і необхідним належним рівнем матеріального забезпечення.

Крім того, вимоги позивача ОСОБА_1 у частині зменшення розміру витрат на відпочинок дитини, розвиток та його лікування, що визначені умовами договору, з приводу якого заявлено спір, як додаткові витрати не грунтуються на вимогах ст. 192 СК України, оскільки положення відповідної статті передбачають можливість зміни тільки розміру аліментів, а не будь-яких інших платежів чи витрат.

Відповідно до умов оспорюваного позивачем договору, ОСОБА_1 добровільно на власний розсуд взяв на себе обов`язок брати участь у додаткових витратах на відпочинок дитини та його лікування, всебічний розвиток. Такі витрати відповідали інтересам дитини, передбачалися для забезпеченя його фізичного та інтелектуального розвитку. При цьому, виплата на відпочинок передбачена лише раз на рік, витрати на лікування тільки по мірі їх необхідності, а щодо витрат на відвідування сином гуртків, спортивних секцій, занять та курсів іноземних мов вони також є необхідними для дитини, однак позивач не надав суду доказів про розмір таких витрат і чи є вони обтяжливими для нього.

Крім того, під час вирішення заявленого спору в частині внесення змін до договору сторін про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батька в її вихованні, що стосуються витрат на відпочинок, лікування дитини та забезпечення його інтелектуального розвитку, то суд приймає до уваги, що син ОСОБА_3 не може користуватися соціальними пільгами, які має батько, як учасник бойових дій та його родина.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Отже вимоги позивача про зменшення вдвічі розміру його участі у витратах на додаткові витрати сина сторін у справі явно суперечить правам та інтересам дитини і не обґрунтована та не доведена жодними доказами і не може бути обґрунтована посиланням на положення ст. 192 СК України, оскільки не є аліментами.

Що ж стосується вимог ОСОБА_1 у частині доповнення, укладеного ним з відповідачкою ОСОБА_2 договору п. 1.15., пунктом 2.3.7. з приводу покладення на матір дитини додаткових обов`язків - обмеження коротким строком на надання чеків/квитанцій щодо оплати навчання дитини та звітів щодо понесених нею витрат на утримання дитини то такі вимоги жодним чином не стосуються ані матеріального, ані сімейного стану позивача.

Так, чинним законодавством не передбачено обов`язку матері за кожною вимогою батька надавати зведені звіти і документи про витрати.

У той же час, наразі чинне законодавство України, зокрема, положення ст. 186 СК України прямо передбачають, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Тобто внесення змін до Договору, які пропонує позивач, порушать права відповідача та покладуть на неї додаткові обов`язки, які за законом вона нести не зобов`язана, а позовні вимоги у цій частині не містять обгрунтування з приводу того, що існує потреба у таких змінах, зокрема, що отримувані аліменти відповідачка витрачає не за їх цільовим призначенням.

З огляду на встановлені судом обставини, суд доходить до висновку, що сторони у справі, оспорюваний договір укладали між собою на добровільних засадах, позивач мав право та можливість внести до Договору усі потрібні умови ще при його укладенні, договір укладався виключно з метою забезпечення виконання батьком, який прийняв рішення проживати окремо від дитини, обов`язків щодо забезпечення прав дитини на всебічний розвиток, а саме забезпечення умов його проживання, фізичного зростання та інтелектуального розвитку і підготовки до зрілого життя.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Внесення вказаних позивачем змін до Договору суттєво порушить інтереси дитини позивача та відповідача і прямо суперечить ідеї відповідального батьківства та належного виконання батьківських обов`язків.

Отже встановлені судом обставини не дають суду підстави для застосування правил статті 652 ЦК України, оскільки відповідно до правил цієї ж статті, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Однак, при укладенні Договору позивач, як доросла і дієздатна людина, розумів, які саме зобов`язання він бере на себе, а укладення нового шлюбу і народження нової дитини та наявність на утриманні дітей нової дружини від попереднього шлюбу жодним чином не є «обставинами, які позивач не міг усунути», адже прямо залежали від його волі та є наслідком його свідомих активних дій.

Відповідно суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення зхмін до договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 13.12.2018 року слід відмовити у повному обсязі.

Питання щодо судових витрат судом не вирішується, оскільки суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 652 ЦК України, ст.ст. 109,180,181,182, 155,186,192 СК України, ст.ст. 3.4, 5, 12,13,81, 82,84,89,259,263-265 ЦПК України, суд _

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення змін до договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення суду складено 21 жовтня 2022 року.

Суддя К.Г. Плахотнюк