№ 336/8316/21
пр. № 2/336/1245/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Галущенко Ю.А., за участю секретарки судового засідання Олексієнко С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кравченко Ольга Василівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача в інтересах ОСОБА_1 07.10.2021 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.10.1996 між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок АДРЕСА_1 . Указаний договір був зареєстрований товарною біржою «Біржа нерухомості «Каскад». Остаточний розрахунок за проданий житловий будинок повністю здійснений 31.10.1996 року, у зв`язку з чим право власності на житловий будинок з 31 жовтня 1996 року перейшло до ОСОБА_1 ..

Право власності на зазначений житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_1 орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 04.12.1996.

Після придбання житлового будинку та переходу права власності на нього ОСОБА_1 разом із родиною почав там проживати. Відтоді, позивач постійно і відкрито володіє та користується будинком, несе тягар з його утримання. Протягом більш ніж 20 років ОСОБА_1 своєчасно і у повному обсязі сплачував комунальні послуги, зробив у будинку ремонт. Претензій щодо правомірності володіння позивачем будинком з боку будь-яких осіб ніколи не було. До того ж, у 2008 році позивач приватизував земельну ділянку, на якій розташований зазначений житловий будинок.

У 2020 році позивач виявив бажання продати вказаний житловий будинок. Задля реалізації свого наміру він звернувся до нотаріуса, який під час усної консультації повідомив позивачеві, що договір купівлі-продажу житлового будинку є недійсним, оскільки нотаріально не посвідчений.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2021 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, наданий відповідачам строк для подання відзиву. Також задоволено клопотання позивача та витребувано від приватного нотаріуса ЗМНО Компанієць І.Ю., копію спадкової справи №1/2017 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

На виконання ухвали від приватного нотаріуса ЗМНО Компанієць І.Ю. надійшла копію спадкової справи №1/2017 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Відповідачам поштова кореспонденція була направлена на адресу зареєстрованого місця проживання, вказаного у позовній заяві. До суду повернулись конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «адресат не проживає за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання». Заяви та клопотання до матеріалів справи від відповідачів не надходили.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутність відповідача, суд виходить з такого.

Частина 1 ст. 223 ЦПК України визначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а частиною четвертою цієї статті передбачається право суду на постановлення заочного рішення (на підставі наявних у справі даних та доказів) у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином.

В зв`язку з повторною неявкою відповідача, що повідомлений належним чином про час і місце слухання справи, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних і доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений, суд постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25 жовтня 1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок АДРЕСА_1 , цього ж дня указаний договір був зареєстрований товарною біржою «Біржа нерухомості «Каскад» за р.№ Н-162, що підтверджується реєстраційним посвідченням ЗМБТІ.

Відповідно до п. 5 договору будинок проданий за 17803,00 гривні, з яких 803,00 гривні покупець сплатив продавцю у момент підписання договору, а решту суми у розмірі 17000,00 гривень зобов`язувався сплатити до 25 листопада 1996 року.

Остаточний розрахунок за проданий житловий будинок повністю здійснений 31 жовтня 1996 року, що підтверджується заявою ОСОБА_4 , викладеною на примірнику договору купівлі-продажу. У зв`язку з отриманням продавцем усієї суми за проданий житловий будинок право власності на нього з 31 жовтня 1996 року перейшло до покупця, ОСОБА_1 .

Відповідно до реєстраційним посвідченням ЗМБТІ Право власності на зазначений житловий будинок 04.12.1996 зареєстроване за ОСОБА_1 .

Право власності на житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.03.2021, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Виконавчим комітетом Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області 18.03.2021, номер запису про право власності 41041444.

У 2008 році позивач приватизував земельну ділянку, на якій розташований зазначений житловий будинок, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 703131, виданим на його ім`я Управлінням земельних ресурсів міста Запоріжжя Запорізької області 09.06.2008.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку було укладено 25.10.1996 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин.

Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 цього Кодексу).

Зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконанні.

Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося.

Як вбачається з наданої копії спадкової справи, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до частини 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»).

Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.

Оскільки в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування сторонами спірного правочину ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України (позиція Верховного суду, викладена в постанові від 04 березня 2019 року в справі № 665/2266/16-ц).

При укладенні спірного договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 досягли згоди щодо усіх істотних його умов. Договір повністю виконаний сторонами, у результаті чого право власності на житловий будинок перейшло до позивача. Право власності на будинок зареєстроване у порядку, встановленому законом, що був чинний як на час його реєстрації, так і на сьогодні.

Судом встановлено, що під час вчинення спірного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу житлового будинку, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році.

Отже, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій житловий будинок.

Так, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу не спростовані та свідчать про те, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем нерухомого майна.

З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 47, 128, 224 ЦК УРСР, ст. 12,13,81,265,268, 280 281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовільнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований товарною біржою «Біржа нерухомості «Каскад» 25 жовтня 1996 року за р. № Н-162.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України, зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Галущенко Ю.А.