Справа № 446/2033/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/811/2515/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року в складі судді Бакай І.А. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики в солідарному порядку. Просила стягнути з відповідачів на її користь борг у розмірі 9 500 дол. США.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області у складі судді Бакай І.А. від 29 листопада 2016 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за якою сторони досягнули згоди щодо наступного:

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 319,2 кв. м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер: :02:001:0544, цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати покладено на ОСОБА_4 .

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу закрито.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , подану представником ОСОБА_6 , задоволено, ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 червня 2019 року, у зв`язку з надходженням на адресу Кам"янка-Бузького районного суду Львівської області ухвали Верховного Суду від 10.06.2019 про відкриття касаційного провадження у даній справі №446/2033/16-ц та витребування такої, провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу зупинено до вирішення справи в порядку касаційного провадження. Постановою Верховного Суду від 21 січня 2020 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року залишено без змін.

06.02.2020 заначена цивільна справа № 446/2033/16-ц надійшла на адресу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області та ухвалою від 18.02.2020 провадження у такій поновлено.

30.04.2020 представник позивача ОСОБА_2 подав заяву в порядку ст. 49 ЦПК України про збільшення позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 кошти в сумі 20000 доларів США, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ 560000 грн.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу - залишено без руху.

Надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху та роз`яснено, що у випадку виконання нею у встановлений строк відповідних вимог ухвали суду, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання, інакше заява вважається неподаною та повертається позивачу.

Оскаржуваною ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Ухвалу суду оскаржив представник позивачки ОСОБА_2 , з ухвалою не погоджується та вважає, що така постановлена з порушенням норм процесуального права.

Покликається на те, що у 2021 році позовні вимоги були уточнені, відтак ухвалою суду від 23.03.2021 уточнена позовна заява залишена без руху, а не цілий позов, згідно первинних позовних вимог, тому суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для повернення та визнання неподаною позовної заяви в цілому.

Просить скасувати ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться, що свідчить про безпідставність вимог апеляційної скарги в цій частині.

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що ухвала суду від 23.03.2021, якою матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу, залишені без руху та, яка отримана стороною позивача 29.03.2021, виконана не була, недоліки позовної заяви не усунуто, при цьому позивачу було роз`яснено, що у разі неусунення недоліків, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Перевіряючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 ст. 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі. Дана стаття також встановлює ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу (ч. 1 ст. 187 ЦПК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що дана справа перебуває на розгляді у суді з 2016 року, при цьому позовні вимоги у первісній редакції про стягнення 9 500 дол. США. (еквівалент 246145,00 грн.) були належно оплачені судовим збором (т. 1 а.с. 2).

В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 176 ЦПК України у разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою.

Про аналогічне, в контексті обов`язку позивача доплатити судовий збір у разі, зокрема збільшення розміру позовних вимог, зазначено і у ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір».

Як вже зазначалося вище, представник позивачки ОСОБА_2 збільшивши позовні вимоги, у заяві від 30.04.2020 просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 кошти в сумі 20000 доларів США, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ 560000 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції правильно та на виконання вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України, отримавши заяву про збільшення позовних вимог, постановив ухвалу від 23.03.2021 та довів до відома позивачки, що з урахуванням відповідного збільшення не всі вимоги оплачені судовим збором.

Іншими словами, не надаючи правової оцінки ухвалі Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.03.2021, оскільки така не є предметом оскарження, зокрема в частині визначеного судового збору, колегія суддів вважає, що відповідне процесуальне рішення суду, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства та встановлених обставин справи, є обґрунтованим.

Разом з цим, колегія суддів виходить з того, що відповідно до зазначених вище норм процесуального права, визнання неподаною та повернення позовної заяви на підставі ст.185 ЦПК України можливе лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч. 11 ст. 272 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу від 23.03.2021 суд надіслав представнику позивачки 25.03.2021 і таку останній отримав 29.03.2021, однак станом на день постановлення оскаржуваної ухвали, вимоги суду не виконав, судовий збір у відповідному розмірі не доплатив, докази протилежного в матеріалах справи відсутні (т. 3 а.с. 96).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, колегія суддів констатує невиконання стороною позивача вимог ухвали суду від 23.03.2021 щодо усунення недоліків уточнених позовних вимог, у визначений судом строк, що могло б і повинно бути підставою для відповідних процесуальних рішень суду.

Поряд з цим, колегія суддів знаходить підставними та погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що невиконання вимог ухвали суду від 23.03.2021 не може трактуватися, як підстава для визнання неподаною та повернення позовної заяви в цілому, оскільки як неодноразово було зазначено, позовні вимоги, розгляд яких здійснювався до відповідного збільшення, були належно оплачені судовим збором.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви в цілому, оскільки відповідний висновок є помилковим та прямо суперечить вимогам закону.

В свою чергу, згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що визнання неподаною та повернення позовної заяви (в цілому), яка перебуває на розгляді суду понад п`ять років, а відповідні судові рішення вже були предметом перевірки апеляційною та касаційною інстанціями, у зв`язку з несплатою судового збору за відповідне збільшення позовних вимог (тобто, у відповідній частці), не є гнучким встановленням обмежень доступу до суду і свідчить про надзвичайний формалізм та помилковість висновків суду.

Встановлені колегією суддів факти щодо допущення процесуальних порушень судом першої інстанції свідчать про підставність доводів апеляційної скарги та як наслідок необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 січня 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк