Справа № 951/994/21
Справа № 2/951/76/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року смт. Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Братків І. І.,

за участі секретаря судового засідання Скавінської Г. І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Головацького В. Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козівської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

03.12.2021 до Козівського районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Козівської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що у 1984 році позивач разом із дружиною був направлений у с. Глинна, Тернопільської області на посади вчителів іноземної мови. З того часу постійно працював у Глинській загальноосвітній школі та проживав у с. Глинна, Тернопільського району, Тернопільської області. Зазначив, що за час проживання у квартирі за свій рахунок проводив ремонтні роботи, проводив опалення, газ та воду, добудував господарські приміщення. Вказав, що оскільки йому було надано для проживання квартиру у будинку, який перебував на балансі колгоспу ім. І. Франка, то у 1996 році він звернувся до колгоспу із заявою про приватизацію зазначеної квартири. Заяву було передано на розгляд загальних зборів колгоспу, однак будь яких рішень з приводу розгляду заяви колгосп ім. І. Франка не приймав, оскільки припинив своє існування. Позивач зазначив, що згідно відповіді Архівного відділу Тернопільської РДА документів про припинення або правонаступництво колгоспу ім. І. Франка в архівний відділ впродовж 1996-1999 років не надходили.

В подальшому позивач звернувся до Глинської сільської ради із питанням приватизації квартири, однак у відповідь отримав інформацію, що квартира за адресою АДРЕСА_1 не приймалася на баланс сільської ради.

Позивач зазначив, що квартирою заволодів добросовісно, відкрито та безперервно нею володіє, доглядає за будинком та забезпечує його схоронність, сплачує комунальні послуги та обробляє земельну ділянку біля будинку, що належить йому на праві власності. Крім цього на вказане житло ніхто не претендує та претензій з приводу цього до позивача не заявляє.

Посилаючись на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 08.12.2021 відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

05.01.2022 представник відповідача Козівської селищної ради подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не заперечує з приводу задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в такій, просив їх задовольнити.

Представник позивача - адвокат Головацький В. Ф. в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив такі задовольнити.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі наказу №105-к від 15.08.1984 прийнятий на посаду вчителя іноземної мови Глинської СШ, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Як вбачається із копії будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (дружина), ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 (син), ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки №280 виданої виконавчим комітетом Козівської селищної ради 09.09.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується також копію паспорта громадянина ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 виданого Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 13.01.2006 року.

Так, згідно копії виписки із рішення правління колгоспу ім. І. Франка від 24.06.1996 року заяву ОСОБА_1 заслухано та вирішено передати на розгляд загальних зборів колгоспників.

Як вбачається із інформації наданої Архівним відділом Тернопільської РДА» 916/03-05 від 07.09.2021 року документи колгоспу ім. І. Франка за період з 1996-1999 роки в архівний відділ Тернопільської РДА не надходили, а також інформації №1112/03-05 від 24.11.2021 року те, що в документах архівного фонду ім. І. Франка в протоколах загальних зборів та протоколах засідань правління колгоспу та уповноважених членів колгоспу відомості про надання квартири в с. Глинна ОСОБА_1 чи визнання права власності не числяться. Згідно інформації №1113/03-05 документи про припинення діяльності колгоспу ім. І. Франка в с. Глинна чи його правонаступництво в архівний відділ Тернопільської РДА не надходили.

У довідці №09 від 16.01.2009 року виданій виконкомом Глинської сільської ради зазначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 на баланс сільської ради не приймалася.

Позивачем в обґрунтування свого позову зазначено, що він постійно проживає у відомчій квартирі колгоспу ім. І. Франка з 1988 року, що підтверджується довідкою №65 від 11.06.1996 року, №07 від16.01.2009, №277 від 09.09.2021 року виданими виконкомом Глинської сільської ради, а також те, що він за свої кошти проводив газифікацію та ремонт квартири за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідки №279 від 09.09.2021 року.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як підставу для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Поняття добросовісності передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно,яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном.

У п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Отже, викладене свідчить про те, що позивач з 1988 року добросовісно, тобто більше тридцяти років відкрито та безперервно володіє вказаною квартирою, тому у відповідності до ч. 1 ст. 344ЦК України набув право власності на нього.

Враховуючи положення статтей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Оскільки позивач ОСОБА_1 добросовісно заволодів майном і продовжує відкрито, безперервно володіти житловою квартирою, доглядає за вказаною квартирою та утримує її, є користувачем електроенергії і сплачує за її споживання, користується природнім газом та сплачує за таке, своєчасно сплачує комунальні послуги, що підтверджується відповідними довідками, а відповідач не вимагає усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження зазначеним майном, то позов підлягає задоволенню.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює, що рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державном уреєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 16, 344, 380, 379 ЦК України, ст. ст. , 4, 5, 7, 10, 12, 13, 19, 76-82, 89, 133, 141, 211, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Козівської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за набувальною давністю право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , дані паспорта: серія НОМЕР_2 .

Відповідач - Козівська селищна рада Тернопільського району Тернопільської області, місце знаходження: 47601, вул. Грушевського, 38, смт. Козова, Тернопільського району, Тернопільської області, код юридичної особи в ЄДРПОУ- 04525573.

Суддя І. І. Братків

Повний текст судового рішення складено 17.01.2022.