ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1139/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді: Котвицького В.Л.

за участю секретаря: Яценка Ю.О.,

представника позивача: Навальнєвої Н.М.

представника відповідача 1: Пономар О.В.

представника відповідача 2: Наєва Д.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2021 року звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до Держави Україна в особі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві, в якому просить суд:

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 27 000,00 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 27 мінімальних заробітних плат, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятої на момент винесення рішення судом;

- а також стягнути витрати зі сплати судового збору, витрати на професійну правничу допомогу та витрати на проведення експертного дослідження на загальну суму 34 635,12 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва з позивача, ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з 06.11.2009 і до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили 25.06.2010.

ОСОБА_4 звернулася до Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання зазначеного рішення.

Старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС Ібель Ю.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-2329, виданого 25.06.2010 Голосіївським районним судом м. Києва.

Позивач належним чином виконував зазначене рішення суду шляхом щомісячного перерахунку коштів стягувачу у спосіб, що був нею визначений у заяві до Дарницького РВ ДВС. Окрім того, позивач часто сплачував аліменти у розмірі більшому ніж визначено рішенням суду. На підтвердження належного виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва, позивач подавав до Дарницького РВ ДВС заяви із копіями квитанцій про сплату аліментів.

Разом з тим, державним виконавцем Дарницького РВ ДВС було винесено ряд постанов щодо тимчасових обмежень відносно позивача у зв`язку із наявністю боргу зі сплати аліментів.

Вказані дії державного виконавця Петренка М.О. позивачем було оскаржено в судовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 25.03.2019 встановлено неправомірність дій вказаного державного виконавця та скасовано усі обмеження накладені ним відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач вважає, що незаконними діями державного виконавця йому було заподіяно матеріальну шкоду у сумі 27 000, 00 грн., крім того, неправомірні дії державного виконавця також завдали позивачу у моральної шкоди, яку він оцінює в 27 мінімальних заробітних плат, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятої на момент винесення рішення судом.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2021 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.11.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідачів у судовому засіданні позовних вимог не визнали та заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзивах на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про таке.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва з позивача, ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з 06.11.2009 і до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили 25.06.2010.

ОСОБА_4 звернулася до Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання зазначеного рішення.

Старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС Ібель Ю.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2-2329, виданого 25.06.2010 Голосіївським районним судом м. Києва.

Позивач належним чином виконував зазначене рішення суду шляхом щомісячного перерахунку коштів стягувачу у спосіб, що був нею визначений у заяві до Дарницького РВ ДВС. Окрім того, позивач часто сплачував аліменти у розмірі більшому ніж визначено рішенням суду. На підтвердження належного виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва, позивач подавав до Дарницького РВ ДВС заяви із копіями квитанцій про сплату аліментів.

Разом з тим, 21.05.2018 ОСОБА_1 отримав від Дарницького РВ ДВС поштовий лист, який містив 5 постанов державного виконавця Петренка М.О. про застосування до позивача наступних тимчасових обмежень: постанову про арешт майна боржника від 05.03.2018 (а.а.с. 14-15); постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 17.03.2018 (а.а.с. 16-17); постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 17.03.2018 (а.а.с. 18-19; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 26.03.2018 (а.а.с. 20-21); постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 17.03.2018 (а.с. 22-23).

Державний виконавець Петренко М.О. в усіх постановах вказував про те, що у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців та, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню і на підставі цього ним винесено вказані постанови.

Разом з тим, під час особистого прийому 23.05.2018 Петренко М.О. повідомив, що в матеріалах справи відсутні будь - які заяви ОСОБА_1 та квитанції за період після 2012 року та не зміг пояснити, куди вони могли подітися, враховуючи те, що у ОСОБА_1 збереглися всі заяви із відмітками канцелярії Дарницького РВ ДВС про прийняття заяв. Петренко М.О. попросив ОСОБА_1 подати заяву та повторно надати всі копії квитанцій та пообіцяв скасувати найближчим часом винесені постанови, як такі, що були винесені державним виконавцем помилково.

В цей же день, 23.05.2018 позивачем було подано заяву на ім`я Петренка М.О. , в якій він заперечував наявність у нього заборгованості, вказував на порушення державним виконавцем законодавства, відсутність у матеріалах виконавчого провадження його заяв про належне виконання рішення суду та копій квитанції про поповнення банківського рахунку стягувана, просив вжити заходів щодо скасування безпідставно винесених постанов та повторно надав копії усіх втрачених заяв та квитанцій.

Державний виконавець Петренко М.О. 29.05.2018 видав позивачу розрахунок заборгованості 21182138/7 від 29.05.2018, яким підтверджено, що квитанції про сплату аліментів ОСОБА_1 за період з 01.10.2012 по 01.05.2018 до державного виконавця надавались на суму 62 700 грн., а отже заборгованість по аліментам відсутня і навіть наявна переплата - 8300 грн.

Як вбачається з Єдиного реєстру виконавчих проваджень, в період з 27.05.2018 по 29.05.2018 державним виконавцем Дарницького Р.В. ДВС Петренком М.О. були винесені чотири постанови про скасування тимчасових обмежень відносно боржника - позивача, в яких державний виконавець вказав, що: "заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі", що не відповідає дійсності, оскільки заборгованості зі сплати аліментів взагалі не було.

Державним виконавцем Петренком М.О. 09.06.2018 винесено постанову про зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна, належного позивачу з тих же підстав, однак 16.07.2018 дану постанову було скасовано постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС Сніжинського Т.Є.

З метою позасудового захисту своїх прав та припинення подальшого порушення прав державними виконавцями Дарницького РВДВС, 14.08.2018 позивач звернувся із скаргами до начальника Дарницького РВ ДВС, оскільки останній відповідно до положень ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" має право провести перевірку та своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем та до Департаменту виконавчої служби МЮУ з проханням провести перевірку законності виконавчого провадження, законності винесення оскаржуваних постанов та вжити заходів щодо скасування вказаних постанов, керуючись Пунктом 1 Розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України від 02.04.2012 № 512/5.

Однак, відповіді на своє звернення до начальника Дарницького РВДВС позивач наразі так і не отримав, а з Управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві за дорученням Департаменту виконавчої служби МЮУ надійшов лист, відповідно до якого позивачу було рекомендовано вирішити це питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що 16.10.2018 позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця Дарницького РВ ДВС Петренка М.О. та просив: визнати незаконними дії державного виконавця Дарницького РВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Петренка М.О. щодо винесення у виконавчому провадженні № 21182138 постанови про арешт майна боржника від 05.03.2018, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 17.03.2018, постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 29.05.2018, постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 17.03.2018, постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 29.05.2018, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 26.03.2018, постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 29.05.2018, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 17.03.2018, постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 29.05.2018 та скасувати зазначені постанови.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2019, що набрала законної сили 09.04.2019, було визнано неправомірними дії державного виконавця Петренка М.О. щодо винесення всіх зазначених постанов та скасовано їх (а.а.с. 25-33).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2019 в справі №752/21409/18 встановлено, що з боку ОСОБА_1 на момент винесення оскаржуваних постанов у березні 2018 року будь - яка заборгованість по сплаті аліментів була відсутня, а станом на 01.05.2018 загалом наявна переплата у розмірі 8 300 грн., оскаржувані постанови від 05.03.2018, від 17.03.2018, від 26.03.2018 та від 29.05.2018 винесені за відсутності передбачених ч. 2 ст. 71 Закону У країни "Про виконавче провадження" підстав. Державний виконавець, маючи належні підтвердження виконання боржником зобов`язань зі сплати аліментів, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжним документами, порушив вимоги ч. З ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" та не зняв накладений постановою від 05.03.2018 арешт.

Таким чином, неправомірність дій державного виконавця Дарницького РВ ДВС Петренка М.О. встановлена ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2019.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази (правовий висновок, викладений в постанові Верховного суду від 12.08.2020 в справі № 761/7165/17).

Таким доказом у вказаній справі є ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2019 у справі №752/21409/18.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25.10.2005 у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Зокрема, для відновлення свого порушеного права позивачу довелось понести витрати (реальні збитки) на правову допомогу, оскільки позивач не має юридичної освіти, а тому не міг ефективно захистити свої порушені права самостійно. За період з моменту дізнання про порушення своїх прав до моменту їх відновлення позивач поніс витрати на правову допомогу в розмірі 27 000 грн. Зокрема, адвокат здійснював представництво інтересів позивача в Дарницькому РВ ДВС, ГТУ юстиції з питань державної виконавчої служби, Голосіївському районному суді м. Києва при розгляді скарги на дії державного виконавця, складав та подав необхідні процесуальні документи, скарги та адвокатські запити. Дані витрати підтверджуються договором про надання правової допомоги, актами приймання виконаних робіт та квитанціями про оплату послуг.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є:втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2019, що набрала законної сили 09.04.2019, було визнано неправомірними дії державного виконавця Петренка М.О. щодо винесення всіх зазначених постанов та скасовано їх.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що внаслідок протиправних дій державного виконавця їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у тому, що в результаті неможливості виїхати за межі України, позивач не зміг прилетіти до Франції та пройти навчання, відповідно втратив можливість укласти робочий контракт, зіпсував свою ділову репутацію в очах роботодавця, втратив можливість в подальшому працювати за кордоном, оскільки без проходження зазначеного навчання він не міг підтвердити свою кваліфікацію без сертифіката, що мав отримати після проходження курсів, втратив кошти за квитки.

Вказані обставини дуже засмутили позивача та спричинило багато душевних хвилювань, що викликані неправомірним порушенням прав позивача, неможливістю їх швидкого відновлення, а також стурбованістю за майбутнє, враховуючи ситуацію з втратою роботи.

Також, в той час, коли державним виконавцем Петренком М.О. було неправомірно винесено постанови про обмеження певних прав позивача, зокрема, права керувати транспортним засобом, у позивача дуже хворіла старенька мама, яка потребувала постійного догляду, оскільки фактично була прикутою до ліжка. Позивач мав потребу постійно їздити до матері на власному авто, керувати яким йому було заборонено, що також спричиняло багато незручностей та душевних хвилювань, яких на той час в житті позивача і так було більш ніж достатньо.

Також, душевні хвилювання позивача були спричинені тим, що на все належне йому майно (рухоме та нерухоме) було накладено арешт, і тому він фактично рік не міг в законний спосіб розпоряджатися належним йому майном, що є незаконним обмеженням його права власності.

Однак, ситуація також погіршилася бездіяльністю державного виконавця щодо зняття всіх застосованих до позивача обмежень. Зокрема, після отримання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2019 позивач негайно подав заяву до Дарницького РВ ДВС, в якій просив негайно виконати ухвалу суду та скасувати всі неправомірно винесені постанови державного виконавця та скасувати всі обмеження відносно нього. Однак, державний виконавець Стеценко Н.В., в провадженні якої наразі знаходиться справа, бездіяла та не виконувала вказану ухвалу суду, після чого позивачем було подано ще одну заяву та декілька скарг на ім`я начальника Дарницького РВ ДВС.

Лише 07.05.2019, тобто майже через місяць начальник Дарницького ВДВС виніс постанови про скасування всіх вказаних постанов на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2019, в тому числі постанову про заборону виїзду за межі України. Вказані постанови були внесені до Реєстру виконавчих проваджень.

Разом з тим, з січня 2019 року між ВДВС та Державною прикордонною службою України запрацював електронний документообіг, який передбачає, що з цього часу відомства не здійснюють направлення документів в паперовому вигляді, а обіг документів здійснюється в електронному вигляді. Однак, оскільки постанова про накладення заборони виїзду направлялася Дарницьким РВ ДВС до Державної прикордонної служби України у паперовому вигляді - постанова про зняття цього обмеження теж має направлятися у паперовому вигляді.

Як пояснив на особистому прийомі начальник Управління державної виконавчої служби Чепурний В.М. - виконавцям направлялися листи і проводилися усні роз`яснення щодо необхідності направлення в таких випадках постанов у паперовому вигляді. Однак, державний виконавець виніс постанови лише в електронному вигляді, і по факту обмеження щодо позивача знято не було, рішення суду не виконано, що підтверджується чисельними відповідями Державної прикордонної служби України на адвокатські запити, в одній із яких також наголошено на тому, що документ має надійти до Державної прикордонної служби України в паперовому вигляді.

Після чисельних скарг і звернень позивача, обмеження відносно нього щодо виїзду за межі України було знято, що підтверджується листом Державної прикордонної служби України від 08.10.2019 (а.с. 72).

Вважаючи, що неправомірними діями державного виконавця Петренка М.О. позивачу було завдано моральної шкоди, 03.04.2020 ОСОБА_1 з метою підтвердження даного факту та визначення розміру завданої моральної шкоди звернувся до Житомирського відділення КНДІСЕ МЮ України з заявою про проведення психологічної експертизи.

Згідно з Висновком експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження № 1210/20-25 від 05.01.2021, ОСОБА_1 завдана моральна шкода незаконними діями державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Петренка М.О. у зв`язку з винесенням зазначених постанов державного виконавця. Кількісний еквівалент моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Петренка М.О., може становити 27 мінімальних заробітних плат, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятої на момент винесення рішення судом.

Також, зазначеним Висновком експертного дослідження встановлено, що досліджувана ситуація призвела до стресогенних порушень життя ОСОБА_1 у вигляді штучно заподіяного проблемного перебігу життєвих подій. Це наповнило його життя стресогенними факторами у вітальних (життєво значущих) сферах життєдіяльності, обумовило стійке внутрішнє напруження, стало зберігати тривалий психологічний дискомфорт через вимушену перебудову усталених стереотипів життєдіяльності, спричинило штучне обмеження у плануванні потенційних можливостей, тобто ушкодило його особистості, завдало йому моральної шкоди.

Відповідно до Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про державний бюджет на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати на 2022 рік складає 6 500 грн.

З огляду на наведене, а також враховуючи принцип розумності та справедливості суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 175 500,00 (6 500 грн. * 27 мзп) грн.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Так, у своїх вимогах позивач просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну та моральну шкоду шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне відмовити у позові в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 завданої матеріальної та моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 81, 82, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями державного виконавця - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 27 000,00 (двадцять сім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 175 500,00 (сто сімдесят п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 34 635,12 (тридцять чотири тисячі шістсот тридцять п`ять) гривень 12 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складений 21.02.2022.

Суддя В.Л. Котвицький