Справа № 462/7158/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.

при секретарі Данилович Н.В.,

за участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

представника третьої особи за первісним позовом ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (треті особи: Львівська міська рада, Друга Львівська державна нотаріальна контора) про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , Львівської міської ради (треті особи: ОСОБА_6 , Друга Львівська державна нотаріальна контора) про визнання права власності в порядку спадкування

встановив:

28 вересня 2015 року ОСОБА_7 (правонаступником якого на день ухвалення рішення суду є його онук ОСОБА_4 ), звернувся до суду з позовом до Рудненської селищної ради м. Львова (правонаступником якої на день ухвалення рішення суду є Львівська міська рада), в якому просив визнати за ним право власності на 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником 2/3 частини вказаного житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_8 . Спадкоємцями першої черги за законом були її діти: він та його брати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Судовими рішеннями у цивільній справі № 462/7758/13 встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , як спадкоємці першої черги, що прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_8 , вправі звернутися в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини за свідоцтвом про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_8 , яке складається з 1/3 частки в житловому будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 . 18 вересня 2014 року він звернувся в Другу Львівську державну нотаріальну контору зі заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його матері. Проте, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду. В зв`язку з наведеним, просив позов задовольнити.

28 квітня 2016 року представники ОСОБА_7 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали позовну заяву (в порядку статті 31 ЦПК України), в якій зазначили відповідачем ОСОБА_5 , а неналежного відповідача Рудненську селищну раду м. Львова вказали третьої особою, а також, серед третіх осіб вказали Другу Львівську державну нотаріальну контру та ОСОБА_6 . При цьому, позовні вимоги залишилися незмінними /Т-1 а.с.94-96/.

11 травня 2016 року представник ОСОБА_5 адвокат Колібанич О.Я. у судовому засіданні подав зустрічний позов в інтересах свого довірителя, в якому просив визнати за ним право власності на 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником 2/3 частини вказаного житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_8 . Спадкоємцями першої черги за законом були її діти: він та його брати ОСОБА_7 , ОСОБА_6 . Судовими рішеннями у цивільній справі № 462/7758/13 встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , як спадкоємці першої черги, що прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_8 , вправі звернутися в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини за свідоцтвом про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_8 , яке складається з 1/3 частки в житловому будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 . Він звернувся в Другу Львівську державну нотаріальну контору зі заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його матері. Проте, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду. В зв`язку з наведеним, просив позов задовольнити /Т-1 а.с.100,101/.

27 грудня 2016 року представник ОСОБА_5 ОСОБА_11 подав позовну заяву (в порядку статті 31 ЦПК України), у якому збільшив позовні вимоги та просив визнати за ним власності на 2/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом /Т-1 а.с.141/.

Представник позивача за первісним позовом адвокат Приндота У.Г. у судовому засіданні первісний позов підтримала, визнала частково зустрічний позов, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що за сторонами слід визнати право на 1/6 частину спірного будинковолодіння за кожним, просить первісний позов задовольнити, а зустрічний задовольнити частково.

Представник позивача за зустрічним позовом адвокат Завада Т.П. у судовому засіданні зустрічний позов підтримав, проти задоволення первісного позову заперечив, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить зустрічний позов задовольнити, а у задоволені первісного відмовити.

Представник відповідача за зустрічним позовом (та третьої особи за первісним позовом) Львівської міської ради судовому засіданні пояснив, що, як за позивачем за первісним, так і за позивачем за зустрічним позовом має бути визнано право власності на 1/6 частину спірного будинковолодіння за кожним. Проте, він заперечує проти задоволення первісного позову, оскільки на його думку ОСОБА_4 мав би отримати постанову нотаріуса про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 частину спірного будинковолодіння після смерті його діда ОСОБА_7 , і тільки після того, цей спір має бути вирішений у судовому поряду, просить у задоволені первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Суд ухвалив розглядати справу без участі відповідача за первісним позовом (третьої особи за зустрічним позовом) ОСОБА_6 та Другої Львівської державної нотаріальної контори, які будучи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, письмових пояснень до суду не подали, проте матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення.

28 вересня 2015 року у справі було відкрито провадження за первісним позовом.

28 квітня 2016 року представник позивача за первісним позовом ОСОБА_9 подала клопотання про заміну неналежного відповідача Рудненської селищної ради м. Львова на належного ОСОБА_5 , а селищну раду просить залучити у якості третьої особи, а також, долучила до клопотання позовну заяву (в порядку ст. 31 ЦПК України) /а.с.92,93/.

11 травня 2016 року представник ОСОБА_5 адвокат Колібанич О.Я. у судовому засіданні подав зустрічний позов.

11 травня 2016 року представники позивача за первісним позовом подали клопотання про залучення у якості співвідповідача ОСОБА_6 /Т-1 а.с.105/.

11 травня 2016 року ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, задоволені вищевказані клопотання сторін, а саме: прийняті зміни до первісного позову та зустрічний позов, замінено Рудненську селищну раду м. Львова на належного відповідача ОСОБА_5 та залучено у якості співвідповідача ОСОБА_6 у первісному позові /Т-1 а.с.113,114/.

26 грудня 2016 року надійшло клопотання представника позивача за зустрічним позовом про зупинення провадження у даній справі до вирішення та вступу в законну силу рішення у цивільній справі № 462/3815/16-ц /Т-1 а.с.139/.

28 грудня 2016 року надійшло клопотання позивача за первісним позовом про зупинення провадження у даній справі до вирішення та вступу в законну силу рішень у цивільних справах № 461/3979/16-ц та № 462/3815/16-ц /Т-1 а.с.139/.

28 грудня 2016 року ухвалою суду вищевказані клопотання сторін задоволені, провадження у справі зупинене до завершення розгляду справ № 461/3979/16-ц та № 462/3815/16-ц /Т-1 а.с.148/.

15 січня 2021 року ухвалою суду провадження у справі відновлено, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання /Т-1 а.с.179/.

29 червня 2021 року до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 387/2013, відкритої після смерті ОСОБА_8 /Т-1 а.с.185/.

20 вересня 2021 року надійшло клопотання про заміну первісного позивача на його правонаступника ОСОБА_4 /Т-1 а.с.210/.

20 вересня 2021 року ухвалою суду клопотання задоволено, замінено первісного позивача ОСОБА_7 на його правонаступника ОСОБА_4 /Т-1 а.с.215/.

20 грудня 2021 року ухвалою суду замінено відповідача за зустрічним позовом (третю особу за первісним позовом) Рудненську селищну раду м. Львова на його правонаступника Львівську міську раду /Т-1 а.с.244-246/.

20 грудня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду /Т-1 а.с.241/.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши копії матеріалів спадкової справи № 387/2013 (яка додається до справи), суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 /Т-1 а.с.11/.

Спадкоємцями першої черги за законом були її діти: позивач за первісним позовом - ОСОБА_7 /Т-1 а.с.14/ та відповідачі за первісним позовом - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 квітня 2014 року в справі № 462/7758/13 за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , Друга Львівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування та свідоцтва про право на спадщину за заповітом ухвалено: позов задовольнити; поновити ОСОБА_5 строк звернення до суду, як такий, що пропущений з поважних причин; визнати недійсним договір дарування від 12 жовтня 1998 р. на 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Ленишин У.М., зареєстрований в реєстрі за № 1-3978. /Т-1 а.с.28-32/.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року в справі № 462/7758/13 ухвалено: апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково; рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким: позов задовольнити частково; визнати недійсним договір дарування від 12 жовтня 1998 року на 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Ленишин У.М., зареєстрований в реєстрі за № 1-3978, - в частині 4/15 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2004 року, видане ОСОБА_7 на 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , посвідчене державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Кутельмах О.Ф., зареєстроване в реєстрі за № 3-1685, - в частині 1/15 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 ; в решті позову відмовити /Т-1 а.с.28-32/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року постановлено відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , Друга Львівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування та свідоцтва про право на спадщину за заповітом /Т-1 а.с.38-41/.

Таким чином, вищевказане рішення апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року в справі № 462/7758/13 набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

24 лютого 2015 року до апеляційного суду Львівської області звернулися ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_13 із заявою про роз`яснення рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06 квітня 2015 року постановлено:

- заяву ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_13 про роз`яснення рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року задовольнити частково;

- роз`яснити мотивувальну частину рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , Другої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування та свідоцтва про право на спадщину за заповітом;

- зазначити, що ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 12 жовтня 1998 року, що був укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Ленишин У.М., зареєстрований в реєстрі за № 1-3978, набув право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 ;

- зазначити, що ОСОБА_7 в порядку спадкування за заповітом, що був складений ОСОБА_12 та посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державною нотаріальною конторою, зареєстрований за № 3-747, успадкував 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_12 ;

- зазначити, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , як спадкоємці першої черги, що прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_8 , вправі звернутися в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини за свідоцтвом про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_8 , яке складається з 1/3 частки в житловому будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 -1 а.с.33-37/.

Таким чином, вищевказаним судовими рішенням було встановлено, що на день смерті ОСОБА_8 позивачу за первісним позовом ОСОБА_7 на праві власності належало 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

За таких обставин, до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_8 увійшла 1/3 частини вказаного будинку. При цьому, лише два спадкоємця, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , як спадкоємці першої черги, що прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_8 , вправі були звернутися в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини за свідоцтвом про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_8 , яке складається з 1/3 частки в спірному житловому будинку. Суд зазначає, що вказані факти є преюдиціальними.

Частинами 4, 5 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Верховний Суд в постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 570/60/16-ц прийшов до висновку Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

З матеріалів спадкової справи № 387/2013 до майна померлої ОСОБА_8 убачається, що 23 серпня 2013 року ОСОБА_5 звернувся в Другу Львівську державну нотаріальну контору зі заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його матері, а 18 вересня 2014 року з аналогічною заявою звернувся ОСОБА_7 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частиною 2 статті 1223 ЦК України уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

Беручи до уваги, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у встановлений законом строк звернулися із заявою про прийняття спадщини, суд приходить до висновку про те, що сторони як спадкоємці першої черги після смерті матері мають право на 1/6 частини спірного житлового будинку кожний в порядку спадкування за законом.

Суд вважає некоректними твердження позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 про те, що він як спадкоємець першої черги після смерті матері має право на 2/6 частини спірного житлового будинку, оскільки такі твердження не підтвердженні жодним належним та допустим доказом, а відтак, такі не беруться судом до уваги.

Постановою державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори Щебивовк О.О. від 08 квітня 2016 року ОСОБА_7 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду /Т-1 а.с.103/.

Також, постановою державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори Щебивовк О.О. від 11 квітня 2016 року ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду /Т-1 а.с.104/.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, які містяться у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2021 року у справі № 759/19849/15.

Беручи до уваги, що між двома братами існував спір щодо спадкового майна, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 не визнавав спадкових прав ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що даний спір щодо спадкового майна може бути вирішений лише у судовому порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер /Т-1 а.с.211/

20 серпня 2019 року державний нотаріус Другої Львівської державної нотаріальної контори Кірілова Т.М. видала спадкоємцю зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7 його онуку ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 часток житлового будинку АДРЕСА_2 а.с.212/

Матеріали справи не містять доказів того, що будь-хто оспорював спадкові права ОСОБА_4 після смерті його діда. Крім цього, представник відповідача за первісним позовом не заперечив того факту, що ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 .

Суд вважає некоректними твердження представника Львівської міської ради про те, що ОСОБА_4 зобов`язаний був отримати постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 частини спірного будинковолодіння, яка залишилася після смерті його діда ОСОБА_7 , з огляду на таке.

Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року у даній справі первісного позивача ОСОБА_7 було замінено на його правонаступника ОСОБА_4 . Представник Львівської міської ради вказану ухвалу не оскаржував, повністю з нею погодився, ухвала вступила в законну силу, а відтак, будь-які сумніви представника третьої особи за зустрічним позовом щодо правонаступництва ОСОБА_4 або щодо того, що останній являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7 є такими, що не відповідають принципу правової певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Крім цього, суд зазначає, що між рідними братами ОСОБА_14 та членами їх сімей існував багаторічний конфлікт, спір відносно спадщини на 2/6 частини, яка залишилася після смерті ОСОБА_8 , а відтак, суд, з урахуванням принципу верховенства права, не може відмовити у вирішені даного спору по суті, оскільки це призведе до продовження існування конфлікту, залишить не вирішеним спір між спадкоємцями, що призведе до порушення прав останніх на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний частковому задоволенню, а відтак за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід визнати право власності по 1/6 частини спірного житлового будинку за кожним.

Щодо розподілу судових витрат, то суд прийшов до наступних висновків.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Суд зазначає, що ціна позову, як у первісному позові, так і у зустрічному зазначена 5700 грн., виходячи з вартості 1/6 частини спірного житлового будинку, і тому, позивачем за первісним позовом у 2015 році було сплачено 493,60 грн. судового збору при подачі його позову до суду /Т-1 а.с.1,2/, а позивачем за зустрічним позовом було сплачено 551,20 грн. при подачі його позову до суду у 2016 році /Т-1 а.с.98/.

Позивач за зустрічним позовом не надав доказів того, що при подачі заяви про збільшення позовних вимог він поніс додаткові судові витрати.

Беручи до уваги, що вимоги, як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом про визнання права власності на 1/6 частини спірного житлового будинку були задоволені, суд приходить до висновку, що у даній справі слід звільнити сторони від обов`язку сплачувати одна одній витрати, які обидві сторони понесли при сплаті судового збору.

Керуючись статтям 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (треті особи: Львівська міська рада, Друга Львівська державна нотаріальна контора) про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_15 право власності на 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , Львівської міської ради (треті особи: ОСОБА_6 , Друга Львівська державна нотаріальна контора) про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

В решті вимог зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_1 ).

Відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_2 ); ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складаний 03 червня 2022 року.

Суддя:

Оригінал рішення.