УХВАЛА

Іменем України

02.08.2022 Справа №607/9784/22 Провадження № 2/607/2805/2022

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновська І.В. під час вирішення питання про прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 «Т», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування рішень

УСТАНОВИВ:

01.08.2022 до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 «Т», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування рішень.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданими до неї документами, доходжу висновку про відмову у відкритті провадження у справі з таких підстав.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» (рішення від 12.10.1978) вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

При цьому Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Так, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

При цьому юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 1, 2 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом для захисту своїх житлових прав як військовослужбовець, який оскаржує винесені відповідачами рішення, а саме: 1) рішення житлово-побутової комісії 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1, оформлене протоколом № 8 від 15.12.2020 про відміну п. 2.8 рішення житлово-побутової комісії 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 № 7 від 10.12.2020 щодо розподілу ОСОБА_1 та членам його сім`ї трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв. м, житловою площею 43,0 кв. м, та перенесення у списках черговиків загальної черги, та у списках першочергового отримання житлової площі на 26.12.2016; 2) рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене протоколом № 11 від 15.12.2020 про відміну рішення житлово-побутової комісії № 10 від 10.12.2020 щодо розподілу ОСОБА_1 та членам його сім`ї трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв. м, житловою площею 43,0 кв. м.

Відтак, враховуючи, що даний спір стосується проходження позивачем військової служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а саме забезпечення військовослужбовців житлом, а відповідачі у цих правовідносинах виконують публічно-владні управлінські функції, спір, що виник між сторонами, є адміністративно-правовим, а тому дана справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Указана позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 362/643/21.

Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби, а саме щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства. Спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З урахуванням викладеного доходжу висновку, що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 «Т», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування рішень не належить до юрисдикції Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, а тому відсутні правові підстави для відкриття провадження у справі.

При цьому роз`яснюю, що розгляд даної справи повинен відбуватися за правилами адміністративного судочинства, а відтак позивач має право на звернення з цим позовом до Тернопільського окружного адміністративного суду (вул. Грушевського, буд. 6, м. Тернопіль).

Керуючись ст. 4, 19 КАС України, ст. 19, 186, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 «Т», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування рішень.

Копію ухвали не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяІ. В. Марциновська