РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа №568/187/22

Провадження №2/568/209/22

06 червня 2022 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Троцюк В.О.

секретаря судового засідання Гуменюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користування майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Вишковська В.І. звернулася до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користування майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.12.1996 року. Відповідач ОСОБА_2 є його бувшою дружиною. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 17.10.2011 року. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є його дітьми. Після розірвання шлюбу дружина разом з дітьми проживала в будинку своєї матері в с.Копані Дубенського району Рівненської області. В подальшому вона вийшла заміж, змінила прізвище та разом з синами переїхала проживати в Тернопільську область. Адреса їх фактичного проживання йому не відома. З часу розірвання шлюбу, тобто з 2011 року, відповідачі за місцем реєстрації не проживають, в будинку відсутні їх речі, вони не сплачують кошти за житлово-комунальні послуги. Реєстрація відповідача у житловому будинку носить формальний характеру та порушує права позивача як власника майна щодо вільного розпорядження ним, створює перешкоди при оплаті комунальних послуг. На прохання щодо добровільного зняття з реєстрації в належному йому будинку, відповідачі не реагують. За наведених обставин, вважає, що є всі підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування вищевказаним житловим будинком.

Ухвалою судді Радивилівського районного суду Рівненської області від 11 березня 2022 року справу прийнято до провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник адвокат Вишковська В.І. в судове засідання не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задоволити.

Відповідачі в судове засідання вдруге не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, відзив на позову заяву не подали, заяв та клопотань не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 належить житловий будинок з по господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.12.1996 року (а.с.8,9)

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 17.10.2011 року шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 07.10.2000 року розірвано. Дітей, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_5 . (а.с.10)

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №01.05-15/27 від 02.02.2022 року, виданої Підзамчівським старостинським округом Радивилівської міської ради, встановлено, що у житловому будинку по АДРЕСА_1 , окрім власника ОСОБА_1 зареєстровані його бувша дружина ОСОБА_6 , 1980 року народження, син ОСОБА_3 , 2001 року народження, син ОСОБА_4 , 2004 року народження. (а.с.11).

Факт не проживання відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в належному позивачу житловому будинку підтверджено актом обстеження будинковолодіння, складеного комісією Радивилівської міської ради №01.05-12/11 від 02.02.2022 року, з яких вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у житловому будинку по АДРЕСА_1 не проживають з 2011 року, а також на час обстеження в квартирі відсутні їх особисті речі. (а.с. 12).

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном.

Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Права членів сім`ї власника на користування жилим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Відповідно до норм ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання.

Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири (будинку) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння.

З врахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 більше одного року не проживають за адресою АДРЕСА_1 . Будь-які поважні причини, які б перешкоджали проживати їм у зазначеному будинку відсутні.

Таким чином, оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, позов слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 2977,20 грн. судового збору. У зв`язку із задоволенням позову з відповідачів підлягає стягненню у рівних частках на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору, оскільки солідарного стягнення судових витрат законом не передбачено.

Керуючись ст. ст. 16, 29, 334, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст. ст. 13, 141, 263, 265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користування майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНКОПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП невідомий, місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП невідомий, місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНКОПП невідомий, місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Троцюк