ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4468/21
Провадження № 2/210/229/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 червня 2022 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Чайкіної О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Перог Р.О.

розглянувши згідно з вимогами частини 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У серпні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позичальник ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13.11.2007 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.orivatbank.ua: або інший інтернет/SMS-pecypc, зазначений банком).

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а наразі діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує невстановленому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг».

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на тe, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком: Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви.

Позичальник, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому Позивач звернувся з позовом до спадкоємців, який постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на дату смерті позичальника - ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 7218,09. та судові витрати.

Аргументи учасників справи

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що не погоджується з позовними вимоги з огляду на наступне. До даного кредитного не має ніякого відношення, оскільки на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 1994 року шлюб між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_3 було розірвано. Оскільки іншого житла не було, вони продовжували проживати за однією адресою. У 2008 році квартиру приватизували і кожен із них отримав частину житла у власність вже після розірвання шлюбу. Зазначає, що на час подання позовної заяви по заборгованості за 2007-2018 рр. сплинув строк позовної давності, тому вважає за необхідне його застосувати та відмовити у задоволенні позовних вимог акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» в повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про застосування позовної давності, відмовивши в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості та пояснення по справі. Не заперечує той факт, що його батько ОСОБА_3 міг дійсно звертатися до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про отримання кредиту та фактично отримував грошові кошти за даним договором та використовувала їх на власні потреби. Але до даного кредитного договору він не має ніякого відношення.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відсутність свідоцтва про спадщину не позбавляє спадкоємця право на спадщину. Крім того, частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Тому, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.33-38).

До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/ (а. с. 32-42).

Згідно Актового запису №477 від 03.02.2020 року, зареєстрованого Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, встановлено, що Позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.02.2020 року (а.с.105).

З наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03 листопада 2007 року вбачається, що у ОСОБА_3 станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , утворилась заборгованість у розмірі 7218,09 гривень, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту -7218,09 гривень, (а.с.7-17).

Відповідно до копії спадкової справи померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданою завідувача Третьої криворізької державної контори О.О. Ситнік встановлено, що із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадкових прав спадкоємці померлого не зверталися, свідоцтво про право на спадщиу не видавалося (а.с102-111).

В той же час, за відомостями Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради, встановлено, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.114).

12 вересня 2020 року позивач звернувся до Третьої криворізької державної нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку статті 1281 ЦК УКраїни (а.с. 104).

Листом від 16 вересня 2020 року Третя криворізька державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ "Приватбанк" про заведення спадкової справи у зв"язку з надходженням претензії кредитора (а.с. 111).

Мотивувальна частина

Позиція суду та застосовані норми права

Згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною другою статті 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

За змістом статті 1218, частини 3 статті 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Отже, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ "ПриватБанк" на підставі статей 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця мають його спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину, а строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

За змістом статті 1281 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

При визначенні правильності покладення обов`язку на відповідача як спадкоємця сплатити заборгованість за кредитним договором суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є належними відповідачами по справі, оскільки як вбачається з відомостей Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради, що останні були зареєстровані на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Щодо дотримання строків, передбачених для пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника, суд зазначає наступне.

Як встановлено з Актового запису №477 від 03.02.2020 року, зареєстрованого Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, встановлено, що Позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.02.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, претензія кредитора направлена до нотаріальної контори 08 вересня 2020 року (а.с. 50), та отримана нотаріальною конторою 12 вересня 2020 року, у зв"язку із чим заведено спадкову справу (а.с. 104).

Станом на 08 вересня 2020 року сплинув шестимісячний строк, встановлений для подання заяв про прийняття спадщини для спадкоємців відповідно до статті 1270 ЦК України, оскільки кінцевий строк для прийняття спадщини, враховуючи дату смерті боржника, становив 02 серпня 2020 року.

Отже, позивач 24 вересня 2020 року (обставина, визнана позивачем у позові) вже був обізнаний про те, що із заявами про прийняття спадщини станом на на 02 серпня 2020 року (кінцевий строк для подання зави про прийняття спадщини) жоден із спадкоємців боржника не звернувся.

Як встановлено судом, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України, такими, що прийняли спадщину вважаються ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявили про відмову від неї (а.с. 101).

Позивач станом на 14 лютого 2018 року (на момент випуску картки № НОМЕР_2 ) вже був обізнаний з тією обставиною, що за адресою проживання та реєстрації боржника ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_1 були зареєстровані дружина та син боржника - відповідачі у справі, що підтверджується копіями їх паспортів, що були надані самим позивачем (а.с. 43, 46-48).

В той же час, враховуючи що відповідачі 02 лютого 2020 року фактично прийняли спадщину (в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України) , банк звернувся до нотаріальної контори поза межами строку, встановленого статтею 1281 ЦК України, а саме лише 08.09.2020 року.

Доказів про те, що банк не знав та не міг знати про смерть боржника до спливу строку, до матеріалів справи не надано.

Крім того, з позовом до суду до спадкоємців банк звернувся лише 06 серпня 2021 року (а.с. 66), в той час як 24 вересня 2020 року був повідомлений Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою про завдення спадкової справи на підставі претензії кредитора (а.с. 3 зворот).

Частиною 3 статті 1281 ЦК України встановлено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

За матеріалами справи встановлено, що позивач 24 вересня 2020 року був повідомлений нотаріальною конторою, про те, що на підставі заяви банка відкрита спадкова справа, тому враховуючи, що строк для подання заяв про прийняття спадщини чи відмови від неї сплинув 02.08.2020 року, а також те, що банк був обізнаний, що відповідачі у справі зареєстровані разом з померлим боржником, станом на дату подання позову 06 серпня 2021 - сплинув шестимісячний строк пред"явлення вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України.

Згідно з частиною 4 статті 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Щодо дійсного розміру вимог кредитора (перевки розрахунку заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини) суд зазначає наступне.

З наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03 листопада 2007 року вбачається, що у ОСОБА_3 станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , утворилась заборгованість у розмірі 7218,09 гривень, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту -7218,09 гривень, (а.с.7-17).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як правило, застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ Приватанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом, заява про відкриття поточного (карткового) рахунку, видачу кредитної платіжної картки та їх обслуговування №б/н, підписана між Позивачем та позичальником ОСОБА_3 03 листопада 2007 року, та в подальшому відбувався перевипуск платіжної картки (а.с. 43).

У заяві позичальника відсутні умови договору щодо права на одержання від позичальника відсотків за користування кредитом та встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві ( а.с.31).

Зазначена вище заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору.

Відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів).

Разом з цим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, пенею і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, які визначають пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису померлого боржника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між померлим та позивачем 03 листопада 2007 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, яка відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_3 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_3 за життя користувалася кредитними коштами та сплачував кошти на погашення витрачених за карткою запозичених кредитних коштів.

Суд звертає увагу на те, що звертаючись до суду з дійсним позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту спадкодавця ОСОБА_3 за кредитним договором б/н від 03 листопада 2007 у розмірі 7 218,09 грн.

З метою обґрунтування вимог своїх позовних вимог, банком було надано виписку по картковому рахунку, якою, згідно позиції банку, підтверджується факт отримання грошових коштів позичальником, їх користування та розмір такої заборгованості.

Надаючи оцінку, долученим банком, виписці по картковим рахункам позичальника, суд зауважує, що здійснивши перевірку розрахунку заборгованості за тілом кредиту, з урахуванням усіх транзакцій по рахункам відповідача (три картки), вбачається, що сума витрачених (запозичених) позичальником ОСОБА_3 коштів до моменту смерті останнього не перевищює сплачених на погашення заборгованості коштів.

Так з наданих виписок судом встановлено, що позичальник регулярно здійснював погашення тіла кредиту, та окрім того, сплачував відсотки та комісію за користування каркою.

Тобто, кошти внесені позичальником, банк самостійно спрямовував на погашення заборгованості за тілом кредиту, нарахованих процентів та суми комісії за ведення рахунку та комісії згідно тарифів банку.

Перевіривши всі транзакції за картками, враховуючи самостійно списані банком відсотки, комісію, суд встановив що реальна сума заборгованості за тілом кредиту складає 00,00 грн.

При цьому суд наголошує, що умови заяви б/н від 03 листопада 2007 року, не містить інформації щодо погодження із позичальником підстав, порядку та розміру нарахування відсотків, а так само і комісії за використання кредитної картки, отже їх нарахування та автоматичне списання з банківського рахунку позичальника є безпідставним та незаконним.

Суд вважає за необхідне зауважити, що матеріали справи не містять доказів надання позичальнику коштів в розміру, визначеним умовами договору, оскільки єдиним первинним банківським документом, долученим до матеріалів справи, є саме виписка по картковому рахунку, яка не містить відомостей про зарахування вищевказаної суми на банківський рахунок позичальника.

За викладених обставин, з урахуванням вищенаведених положень законодавства України, враховуючи недоведеність обґрунтованості вимог кредитора боржника, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом спадкодавця, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір у зв`язку з відмовою у позові позивачу не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 608, 1218, 1219, 1220, 1221, 1223, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 11-13, 19, 259, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 01 червня 2022 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ, вул.. Грушевського б. 1Д, (, рахунок № НОМЕР_3 );

- відповідач: ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ),

- відповідач: ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ( АДРЕСА_3 ).

Суддя: О. В. Чайкіна