Справа № 133/1628/21
Провадження № 22-ц/801/1138/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 рокуСправа № 133/1628/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2022 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Кучерук І.М. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року АТ «Універсал Банк» (далі- Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП у мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, який виїжджає за зазначеною клієнтом адресою. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга з переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

24.08.2018 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг у АТ «Універсал Банк», підписав анкету-заяву про приєднання до банківських послуг від 24.08.2018 року, яка разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ "Універсал Банк"(далі - Умови) про надання банківських послуг щодо продуктів monobank, Тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав у мобільному додатку примірники вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови.

На підставі укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 100 000 грн. з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,2 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (38,4 % річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом понад встановлені строки у розмірі 6,4 % на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (76,8 % річних). У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 31 березня 2021 року утворилася заборгованість за тілом кредитом у розмірі 27930,29 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28.03.2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, просив рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначив, що суд не врахував ознайомлення відповідача з Умовами і правилами, тарифами за допомогою встановленого на його телефоні мобільного додатку та їх підписання ним шляхом накладення електронно цифрового підпису. Суд не звернув увагу, що відповідач не спростовував вимог позивача, не направив відзиву на позовну заяву та не заперечував щодо отримання ним кредитним коштів та користування мобільним додатком. Суд не застосував норми процесуального права, зокрема Закони України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про електронні документи та електронний документообіг», що регулюють можливість отримання послуг дистанційно через мобільні додатки. Окрім цього, наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує користування відповідачем кредитними коштами.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегією суддів вирішено призначити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Суд встановив, що 24.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від 24.08.2018. Вказаними діями, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами обслуговування фізичних осіб та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, умови якого він зобов`язався виконувати.

На підтвердження узгодження умов кредитного договору до анкети-заяви позивачем надано роздруківку з витягу з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» про надання банківських послуг щодо карткових продуктів monobank, загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток, Тарифи, паспорт споживчого кредиту «Картка monobank», розрахунок заборгованості за договором б/н від 24.08.2018 року.

З наданого розрахунку заборгованості, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, вбачається, що ОСОБА_1 було встановлено поточну процентну ставку 38,4 % річних, а станом на 31.03.2021 загальний залишок його заборгованості за тілом кредитом складає 27930,29 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того анкета-заява про приєднання до Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк», окрім анкетних даних відповідача, не містить даних про видачу кредитної картки та строку її дії, інформації щодо обрання відповідачем виду банківських послуг, умов їх надання, відомостей про суму кредиту/кредитного ліміту, відповідальність у виді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджували б розмір кредиту та ознайомлення відповідача з правилами користування кредитною карткою, зокрема банківська виписка з рахунку позичальника. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладення між сторонами кредитного договору. Доводи позивача щодо розміру нарахованої заборгованості не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку.

Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові з підстав недоведеності позивачем своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував ознайомлення відповідача з Умовами і правилами, тарифами за допомогою встановленого на його телефоні мобільного додатку та їх підписання ним шляхом накладення електронно цифрового підпису, не заслуговують на увагу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» (далі -Закон), від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Частиною п`ятою статті 11 Закону встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Електронний договір має включати всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Відповідно до ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, параграф 7 додатку до розділу ІІ Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток (а. с. 31-34) містить основні умови кредитування з врахуванням побажань споживача, зокрема, відомості щодо типу картки, валюту картрахунку, пільгового періоду за картою, розміру пільгової та реальної відсоткової ставки , розміру обов`язкового щомісячного платежу, порядку повернення кредиту, санкцій за порушення зобов`язань. Під цими умовами позивачем зазначено : « ПІБ споживача, його підпис та його дата підпису накладені у вигляді електронного цифрового підпису» і міститься засвідчення на папері «Згідно з оригіналом» і підпис посадової особи - Іваковський В.В .

Однак позивач не надав і матеріали справи не містять достовірного і достатнього доказу дійсного вчинення відповідачем електронного підпису під цим документом у вигляді електронного доказу в оригіналі або його електронній копії , засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Надане позивачем засвідчення цього факту у письмовому вигляді не є достовірним доказом, оскільки не являється електронним доказом .

Підписана ж відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг містить лише його анкетні дані та контактну інформацію, та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання ним певної банківської послуги.

Крім того, вказана анкета-заява є нечитабельною, що унеможливлює її всебічне та повне дослідження, як належного доказу у справі.

У п. 6.3 розділу 6 Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» визначено, що, підписані клієнтом та/або банком документи, що пов`язані з укладеними правочинами, зберігаються банком в електронному вигляді та надсилаються в Мобільному додатку клієнта, а також їх копії можуть бути надані банком на паперовому носії на запит клієнта, під час одержання однією із сторін електронного документа формується підтвердження із зазначенням дати та часу такого одержання.

Проте, в матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умови, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача містять електронно-цифровий підпис відповідача та він був ознайомлений із цими документами.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує користування відповідачем кредитними коштами не заслуговують на увагу.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку ,що вміщують записи про операції здійснені протягом операційного дня і виписка про рух коштів є таким первинним документом ,що підтверджує як отримання відповідачем кредитних коштів банку так і їх рух .

Надані позивачем суду першої інстанції докази не містять таких первинних документів ,зокрема, банківської виписки про рух коштів і не є достатніми для підтвердження розрахунку заборгованості ,так як не містять достовірних відомостей , які б дозволили перевірити розмір отримання відповідачем кредитних коштів у банку та їх рух, розмір заборгованості ,а відтак доводи апеляційної скарги про підтвердження наявності і розміру заборгованості є безпідставними.

І лише отримавши рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, позивач надав ці докази до апеляційного суду, направивши їх до апеляційного суду разом із апеляційною скаргою.

Разом із тим, згідно ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відтак, додані позивачем до апеляційної скарги нові докази, а саме: банківська виписка про рух коштів по особовому рахунку, довідка про наявність рахунку на підставі ч.3 ст.367 ЦПК України колегією суддів не можуть бути прийняті і оцінені в якості нових доказів, оскільки вони не були предметом розгляду судом першої інстанції, а доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з незалежних від нього причин позивач не надав.

Таким чином, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів наявності та розміру заборгованості відповідача за кредитом ,суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ,а ці доводи скарги підлягають відхиленню.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема не застосування ним законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про електронні документи та електронний документообіг», не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Позивач не надав належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні його позову, про що правильно зазначив суд у своєму рішенні.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до наведення норм матеріального права і не містять посилання на конкретні допущені судом їх порушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає ,що у відповідності до ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає залишенню за останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.Г. Копаничук

Судді: В.П. Рибчинський

В.В. Оніщук