Справа №345/266/22
Провадження № 2/345/272/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2022 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Баран В.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про продовження строку на прийняття спадщини, -

встановив:

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1990 року проживає в с. Станькова Калуського району Івано-Франківській області. По сусідству з нею проживав ОСОБА_5 , 1938 року народження, який часто хворів та потребував стороннього догляду. А тому з 2014 року вона здійснювала за ним догляд, зокрема готувала їжу, рубала дрова, розпалювала в печі, прибирала будинок, купувала медикаменти тощо. Однак у 2018 році ОСОБА_5 почав часто хворіти та соціальні служби перевели його в геріатричний пансіонат в м. Івано-Франківську, де він проживав з 01.08.2018 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли помер. Позивач зазначає, що після смерті сусіда вона продовжувала доглядати його домогосподарство, оскільки в неї залишилися ключі від будинку. У листопаді 2021 року випадково серед інших документів вона знайшла заповіт, яким ОСОБА_5 заповів їй все своє майно. Переконавшись в сільській раді в дійсності заповіту, 06.01.2022 вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду.

ОСОБА_4 вказує, що відповідач ОСОБА_2 є двоюрідним братом ОСОБА_5 , та як спадкоємець за законом подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Позивач зазначила, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, зокрема їй не було відомо про існування заповіту, так як ОСОБА_5 не повідомив її про це. Про наявність заповіту вона дізналася тільки в листопаді 2021, а тому не могла реалізувати свої права у визначений законодавством строк. Тому позивач просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 правом подання відзиву не скористався.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Витвицький В.В. підтримав позов з підстав, зазначених у позовній заяві, а також просив визначити ОСОБА_4 додатковий строк для прийняття спадщини два місяці з часу набрання рішенням законної сили. Також зазначив, що ОСОБА_5 самостійно визначив ОСОБА_4 своїм спадкоємцем, даний заповіт є дійсним, не змінювався і не відмінявся.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що ОСОБА_5 склав на ОСОБА_4 заповіт в обмін на те, що вона буде здійснювати за ним догляд. Про це йому повідомив сам заповідач. Крім того, про складення заповіту знала вся його родина, а також голова сільської ради. Також пояснив, що ОСОБА_4 через певний час відмовилася від здійснення догляду за ОСОБА_5 , після цього він оформив його у геріатричний пансіонат, де останній і помер. Ствердив, що позивач особисто говорила йому, що не хоче здійснювати догляд за ОСОБА_5 , а також не хоче ані заповіту, ані його майна.

Після смерті ОСОБА_5 він шукав в будинку документи, однак не знайшов їх. Вважає, що всі документи померлого, в тому числі й заповіт, знаходилися у ОСОБА_4 . Крім того, староста села Станькова ОСОБА_6 сказала йому, що після смерті ОСОБА_5 вона особисто повідомила ОСОБА_4 про те, що вона являється його спадкоємцем за заповітом. Також ОСОБА_2 повідомив, що після смерті ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

На його думку, твердження позивача про те, що вона не знала про існування заповіту, не відповідає дійсності.

Представник відповідача адвокат Сидор Я.М. пояснила, що ОСОБА_5 неодноразово звертався до родичів з пропозицією здійснювати за ним догляд, за що обіцяв скласти на них заповіт. Через певний час він повідомив ОСОБА_2 про те, що домовився про це із ОСОБА_4 , яка в обмін на заповіт буде його доглядати. Також зазначила, що ОСОБА_5 ходив разом із ОСОБА_4 до сільської ради для складання заповіту, а тому їй було відомо про його існування. Після того, як стан здоров`я ОСОБА_5 погіршився, він перестав вставати з ліжка, позивач відмовилася за ним доглядати. Тому відповідач ОСОБА_2 оформив його в геріатричний пансіонат. Вважає, що позивачу було відомо про наявність заповіту з часу його складання, ОСОБА_4 не надано жодних доказів того, що їй було невідомо про його існування, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с. 8).

На випадок смерті ОСОБА_5 склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно, а також всі майнові права заповів позивачу ОСОБА_4 . Даний заповіт був посвідчений 24 травня 2017 року старостою села Станькова, Вилки Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області (а.с. 9). Даний заповіт не змінювався і не відмінявся.

Також з довідки № 734/22 від 29.12.2021, виданої Івано-Франківським геріатричним пансіонатом, вбачається, що ОСОБА_5 проживав у Івано-Франківському геріатричному пансіонаті з 01.08.2018 до дня смерті і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також ОСОБА_5 знаходився на повному державному забезпеченні (а.с. 11).

Також з Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 11.01.2022 №5 вбачається, що позивач ОСОБА_4 з 2014 року по 2018 рік здійснювала догляд за одиноким ОСОБА_5 , 1938 року народження, який проживав за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 12), а довідкою, виданою виконкомом Верхнянської сільської ради 11.01.2022 за № 6, підтверджено, що ОСОБА_4 здійснює догляд за житловим будинком і господарськими будівлями, які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

П.1 ст.1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

ОСОБА_5 призначив своїм спадкоємцем ОСОБА_4 , заповіт не змінювався та не відмінявся.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Положенням частини першої статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким, відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, які містяться у постановах від 04 листопада 2015 року та 14 вересня 2016 року, винесених за результатами розгляду справ №6-1486цс15 та №6-1215цс16 відповідно, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18, викладено висновок, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Суд у цій справі виходив з того, що позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України. Такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивач на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем ОСОБА_5 , про що свідчить довідка від 11.01.2022 (а.с. 13), про існування заповіту та його зміст не знала.

Безпідставними на думку суду є твердження відповідача про існування домовленості між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , про те що остання здійснює за заповідачем догляд, а ОСОБА_5 в обмін на це заповідає їй все належне йому майно, так як дані твердження спростовуються матеріалами справи. Зокрема в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 11.02.2022 № 5 вказано, що ОСОБА_4 здійснювала догляд за ОСОБА_5 з 2014 року по 2018 рік, тоді як заповіт був складений 24.05.2017. Натомість відповідач ОСОБА_2 , будучи обізнаним із фактом існування заповіту на користь ОСОБА_4 , звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом.

Крім того, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б спростували необізнаність позивача із фактом існування заповіту.

В судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які підтверджують поважність причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, а тому суд вважає, що ОСОБА_4 слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини два місяці, які обчислювати з моменту набрання рішенням законної сили.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов задоволити.

Визначити ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 два місяці, який обчислювати з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 31.05.2022.

Головуючий