Справа № 697/1246/22
Провадження № 2-з/697/17/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник Л.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшла заява ОСОБА_1 , подана через представника ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позовної заяви. У заяві зазначено, що представником заявника готується позов про визнання заповіту недійсним. ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Йому стало відомо, що у 2003 році було посвідчено секретарем Горобіївської сільської ради заповіт від імені матері ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 . При ознайомленні із заповітом він побачив, що підписи від імені матері не співпадають із її почерком та підписом. Окрім того, у 2003 році його мати була паралізована, а догляд за нею здійснював заявник зі своєю дружиною. 16.08.2022 Коляда отримав лист з Канівської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про спадщину. Просить забезпечити позов шляхом заборони державному нотаріусу Канівської державної нотаріальної контори видати ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до положень ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розгляд заяви про забезпечення позову здійснено в межах процесуального строку, визначеного ч.1 ст.153 ЦПК України, з урахуванням положень ст.123, ч.3 ст.124 ЦПК України.

При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови від 22.12.2006 №9 суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Дослідивши матеріали заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

З поданих заявником доказів вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Як вбачається із матеріалів заяви про забезпечення позову, спадщина після ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 .

З інформації наданої Канівською нотаріальної контори спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла спадкоємиця за заповітом.

Відповідно до постанови від 26.05.2021 державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 відмовлено з підстав неприйняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_3 у встановлений законом строк.

В матеріалах справи відсутні відомості про прийняття спадщини заявником.

До заяви про забезпечення позову також додана копія листа Канівської нотаріальної контори від 20.07.2022, у якому зазначено, що вчинення нотаріальної дії може бути відкладено на строк до одного місяця, а у випадку звернення заінтересованої особи, яка оспорює право або факт і на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї копій документів, спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу закінчення строку для прийняття спадщини, встановленого ст.1270 ЦК України та відповідно виникнення права на отримання свідоцтва про право на спадщину у спадкоємців, які прийняли так спадщину, минуло більш ніж десять років.

Відповідно до ч.4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат», підпункту 4.13 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Заявник просить забезпечити майбутній позов про визнання заповіту ОСОБА_3 недійсним. При цьому обставин, які б перешкодили протягом усього цього часу подати заявнику позов до суду, що є підставою для виконання нотаріусом вимог ст. 42 Закону України «Про нотаріат, судом не встановлено та заявником не наведено.

Тобто, вказане свідчить про свідоме нехтування заявником у реалізації своїх прав та інтересів, захист яких за його добросовісної поведінки прямо передбачений законом.

Крім того, ч.2 ст.8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Зважаючи на предмет позову про визнання заповіту недійсним, обраний заявником у заяві про забезпечення позову спосіб захисту не є ефективний при задоволенні позову, оскільки з матеріалів справи вбачається, що заявник пропустив строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на може внести зміни до свідоцтва про право спадщину.. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

З урахуванням предмету позову, поданих доказів, визначених законодавством способів та підстав вчинення нотаріусом дій для захисту прав спадкоємців, суд дійшов висновку, що заявником не доведена наявність такої підстави для забезпечення позову як ускладнення виконання майбутнього рішення суду.

З огляду на викладене, враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивача, як заінтересованої особи, суд приходить до висновку про недоведеність заявником того, що не вжиття судом обраного ним заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення його позовних вимог, оскільки заявник не скористався наданим йому правом особисто здійснити захист свого інтересу у зазначений вище спосіб.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги відсутність належного обгрунтування позивачем обраного ним заходу забезпечення позову з точки зору гарантування ефективного захисту його прав, суд приходить до висновку про відсутність передбачених ч.1 ст.149 ЦПК України підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, у зв`язку з чим в забезпеченні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» заявник звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.149, 150, 151, 153, 258, 260, 353, 354 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Роз`яснити позивачу право після подання позову звернутися до державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори із заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із видачею відповідачеві ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 до вирішення справи судом.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Головуючий Л . О . Колісник