Провадження № 2-з/752/79/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року Голосіївського районний суду м. Києва в складі:

головуючого- судді- Машкевич К.В

за участю секретаря- Гненик К.П.

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ « Фінансова компанія «АСАП», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толочко Яна Миколаївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання незаконними дій нотаріуса та державного реєстратора, скасування рішення державного реєстратора, витребування майна з чужого незаконного володіння , суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду і просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири укладений 21 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АСАП» та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Яною Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №169;

- визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Толочко Яни Миколаївни щодо нотаріального посвідчення договору купівлі- продажу квартири укладеного 21 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АСАП» та ОСОБА_2 , (зареєстрований в реєстрі за №169);

- визнати незаконними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Толочко Яни Миколаївни щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно (з відкриттям розділу), індексний номер: 57769119 від 21.04.2021 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності, номер запису про право власності: 41611576, на квартиру загальною площею 49.8 кв.м., житловою площею 25.3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 57769119 від 21.04.2021 12:12:38 державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Толочко Яни Миколаївни про реєстрацію за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) права власності, номер запису про право власності: 41611576, на квартиру загальною площею 49.8 кв.м., житловою площею 25.3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000);

- витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні.

17 січня 2021 року до суду надійшло клопотання позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, загальною площею 49.8 кв.м., житловою площею 25.3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборони ОСОБА_2 та особам, що мають повноваження державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчинення дій, спрямованих на відчуження, розпорядження та/або реєстрацію, перереєстрацію квартири АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вселення, будь- яких осіб до квартири АДРЕСА_2 , виселення позивача та будь-яких осіб з квартири АДРЕСА_2 , здачу в оренду, лізинг квартири АДРЕСА_2 , а також заборонити відповідачу вчинення будь-яких інших перешкоди для володіння та користування позивачем квартирою АДРЕСА_2 до розгляду справи по суті.

Посилається на те, що наразі спірна квартири є власністю відповідача. Зазначає, що 21.04.2021 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріальний округу Толочко Яною Миколаївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію за відповідачем права власності, на спірну квартиру. Вважає зазначені вище дії державного реєстратора вчинені з порушенням законодавства та з підстав зазначених в позовній заяві підлягають визнанню судом незаконними, а відповідне рішення про державну реєстрацію квартири підлягає скасуванню.

Зазначає, що відповідач вчиняє дії щодо проникнення до спірної квартири та намагається виселити позивача та осіб, які там проживають, в зв`язку з чим, вважає, що належним видом забезпечення позову є заборона вселення в квартиру та виселення з квартири відповідачем будь-яких осіб, а також здачу в оренду, передачу в лізинг та вчинення будь-яких дій у володінні та користуванні квартирою позивачем.

Крім того, у разі відчуження спірної квартири відповідачем, чи будь-якою іншою особою, таке відчуження призведе до неефективного судового захисту, що матиме наслідком істотне ускладнення або унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову, з яким позивач звернулася до суду.

Виходячи з цього, вважає, що відповідач, як власник квартири, може провести її відчуження, що значно ускладнить виконання можливого рішення суду.

Враховуючи викладене, просить задовольнити заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного.

Підстави забезпечення позову врегульовано ст.149 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову застосовується, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, забороною вчиняти певні дії.

За даною нормою закону однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність при цьому передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові №752/6255/18 від 21 листопада 2018 року, яка з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову мають бути надані докази необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З точки зору закону заходи забезпечення позову визначаються виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини конкретної справи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З точки зору закону ухвала суду щодо накладення арешту на майно за своєю суттю є обмеженням, встановленим для відповідачів, вільно розпоряджатися нерухомим майном.

Щодо вимог позивача в поданій до суду заяві про забезпечення позову про заборону відповідачу вчиняти будь-які дії спрямовані на вселення, будь- яких осіб до квартири АДРЕСА_2 , виселення позивача та будь-яких осіб з квартири АДРЕСА_2 , здачу в оренду, лізинг спірної квартири, а також заборону відповідачу вчиняти будь-яких інших перешкоди для володіння та користування позивачем квартирою АДРЕСА_2 , суд вважає дані вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Отже, заявлення такої вимоги неволодіючим власником презюмує перебування майна, що є предметом спору у фактичному володінні відповідача за позовом і правомірність такого володіння не спростована, допоки спір про право між сторонами не буде вирішений судом.

Тому, накладення заборони на вчинення дії щодо передачі спірного майна в користування (оренду, суборенду, найм, піднайм, тощо), є безпідставним обмеженням реалізації третіми особами права користування спірним майном, яке є похідним від права власності та не має жодного відношення до предмета, заявленого у цій справі віндикаційного позову. Більше того, наклавши таку заборону, суд констатує неправомірність володіння спірним майном відповідачем, що може мати місце тільки за наслідками вирішення спору по суті.

Отже, вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на вселення, будь- яких осіб, виселення позивача та будь-яких осіб, здачу в оренду, лізинг, а також заборони відповідачу вчинення будь-яких інших перешкоди для володіння та користування позивачем квартирою АДРЕСА_2 є неспівмірними з предметом заявлених у справі позовних вимог та є невиправданим надмірним обмеженням похідних речових прав на спірне майно.

Крім того, вимога позивача про заборону відповідачу та особам, що мають повноваження державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчинення дій, спрямованих на відчуження, розпорядження та/або реєстрацію, перереєстрацію квартири АДРЕСА_2 , яка має загальну площу 49,8 кв.м., житлову площу 25,3 кв.м не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до позиції Верховного суду зазначеної в постанові у справі № 643/12369/19 від 19.02.2021 року, визначено, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна; заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

ВС зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд дійшов висновку про вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на спірне майно.

У зв`язку з наведеним та враховуючи викладене вище, предмет спору, співмірність вимог заявника з заявленими нею заходами забезпечення позову, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-154 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яка належить на праві власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

В іншій частині відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3

Відповідач1: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Відповідач2: Товариство з обмежено відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АСАП» (ідентифікаційний код юридичної особи:43575529), місцезнаходження: 02072, м. Київ, проспект Миколи Бажана, 16, офіс 163

Відповідач3: Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Толочко Яна Миколаївна, місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя: К.В.Машкевич