Постанова

Іменем України

25 травня 2022 року

м. Київ

справа № 347/1789/20

провадження № 61-531св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , фізична особа - підприємець ОСОБА_4 ,

треті особи: Косівська міська рада, Відділ у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2021 року у складі судді Драч Д. С. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4 ), треті особи: Косівська міська рада, Відділ у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - Відділ у Косівському районі ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області), Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області), про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та усунення перешкод у здійсненні права власності на землю, встановлення заборони здійснювати господарську, комерційну діяльність у галузі землеустрою та позбавлення кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника.

Позовна заява мотивована тим, що 24 грудня 1994 року рішенням сесії міської Ради народних депутатів в м. Косів йому було передано у приватну власність дві земельні ділянки загальною площею 0,66 га, з яких: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,10 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,56 га. У зв`язку з тим, що не було можливості видати державний акт на право приватної власності, йому видано план земельних ділянок, як тимчасовий документ.

22 березня 2019 року між ним та фізичною особою - підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_4 укладено договір № 092, згідно з яким остання була розробником технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж двох земельних ділянок в натурі.

06 червня 2019 року реєстратором прийнято рішення № РВ-019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Свою відмову реєстратор аргументував невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин земельної ділянки із суміжною земельною ділянкою кадастровий номер :02:008:0293, площа співпадає на 0,8403%. Після цього він звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, на що отримав відповідь з роз`ясненням про необхідність звернутися до ФОП ОСОБА_4 щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для виправлення невідповідності електронного документа встановленим вимогам.

Зазначав, що 09 червня 2020 року він звернувся з відповідною заявою до ФОП ОСОБА_4 , на що отримав відповідь, що про результати розгляду заяви буде повідомлено письмово. Проте, жодної відповіді не отримував.

Вказував, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки площею 0,10 га в натурі здійснювалося у його присутності та у присутності власників суміжних земельних ділянок. Актом прийому-передачі від 21 вересня 2019 року йому передано межові знаки на зберігання. Жодних претензій власники суміжних земельних ділянок до існуючих меж земельної ділянки площею 0,10 га не заявляли. Дана земельна ділянка відведена йому для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Він самостійно і за власні кошти проклав під`їзну дорогу до своєї присадибної ділянки.

Вважав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми діями створили перешкоди у користуванні його земельною ділянкою та самовільно заволоділи частиною його земельної ділянки.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд:

- скасувати державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,2234 га для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:008:0293, зареєстровану Косівським районним нотаріальним округом в державному реєстрі прав 18 лютого 2019 року за № 30353962 та № 30353963;

- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійсненні права приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі рішення сесії міської Ради народних депутатів у м. Косів від 24 грудня 1994 року;

- заборонити здійснювати господарську і комерційну діяльність в галузі землеустрою та позбавити сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_4 кваліфікаційного сертифіката НОМЕР_2 від 31 серпня 2020 року шляхом його анулювання з підстав неякісного проведення землеустрою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду, суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2021 року скасовано.

Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та усунення перешкод у здійсненні права власності на землю відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення заборони здійснювати господарську, комерційну діяльність у галузі землеустрою та позбавлення кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції не правильно визначено предмет спору, не враховано, що за змістом позовних вимог фактично оспорюється право власності відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на земельну ділянку та його державна реєстрація. Крім цього, заявлена окрема позовна вимога до фізичної особи -підприємця ОСОБА_4 . Суд ці вимоги фактично не розглянув, а розглянув позов з предметом спору про відновлення меж земельної ділянки в натурі, по суті якого вимоги не заявлялися.

Встановивши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановленому законом порядку набули права власності на земельну ділянку, а отже, і усіх гарантій права власності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,2234 га, кадастровий номер :02:008:0293.

При цьому доказів накладення (перетину) між собою земельних ділянок з кадастровими номерами :02:008:0312 та 623610100:02:008:0293 або іншого порушення прав позивача з вини відповідачів позивачем не надано. Також відсутні докази, які свідчать про те, що відповідачі користуються частиною земельної ділянки, яка належить позивачу.

Питання про проведення земельно-технічної експертизи позивач перед судом не ставив.

Суд апеляційної інстанції вважав, що позовна вимога до ФОП ОСОБА_4 про встановлення заборони здійснювати господарську і комерційну діяльність в галузі землеустрою та позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката № НОМЕР_2 від 31 серпня 2020 шляхом його анулювання є неефективним способом захисту порушеного права. Крім того, суд не має права втручатися в господарську і комерційну діяльність в галузі землеустрою та позбавляти сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_4 кваліфікаційного сертифіката.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам частини шостої статті 367 ЦПК України розглянув позовні вимоги, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції розглянув позов з предметом спору відновлення меж земельної ділянки в натурі, по суті якого вимоги не заявлялися, та не розгянув по суті вимоги щодо оспорення права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на земельну ділянку. При цьому він був позбавлений можливості подати клопотання про проведення експертизи документації із землеустрою та проведення земельно-технічної експертизи.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суди необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У квітні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2022 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Рішенням сесії Косівської міської ради № 18 від 24 грудня 1994 року ОСОБА_1 передано у приватну власність, зокрема, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,10 га, межа АБ якої на схематичному плані, доданому до цього рішення, становила 30 м (том 1, а. с. 7,8).

Рішенням Косівської міської ради № 2.13-36 від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 , загальною орієнтовною площею 0,66 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, із земель, що знаходились в користуванні. Зобов`язано ОСОБА_1 здійснити державну реєстрацію земельних ділянок у встановленому законом порядку (том 1, а. с. 88).

Під час оформлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, при проведенні її обмірів для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було встановлено її накладання на 0,8403% із земельною ділянкою площею 0,2234 га, кадастровий номер :02:008:0293, яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що розташована на АДРЕСА_3 .

Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), належної ОСОБА_1 , межа АБ (від точки 1 до точки 3) становить 25,4 м (том 1, а. с. 99).

Рішенням Державного кадастрового реєстратора відділу у Косівському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області № РВ-019 від 06 червня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав: невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою :02:008:0293, площа співпадає на 0,8403%; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (том 1, а. с. 11).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки №НВ-020 від 09 листопада 2020 року у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0312 площею 0,1000 га, що розташована на АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 66, 67).

У листі Головного управління Дергеокадастру в Івано-Франківській області № 9-9-0.6-927/0/2-21 від 16 лютого 2021 року зазначено, що у місцевому фонді документації «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки» кадастровий номер :02:008:0293 у спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не обліковуються. Формування земельної ділянки із зазначеним кадастровим номером здійснювалося за технічною документацією щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 , місто Косів, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), обліковий номер 2017МФ18ІФКС000336. Виправлення відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки здійснювалось за технічною документацією щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 та ОСОБА_3, м. Косів Косівського району, обліковий номер НОМЕР_1 (том 1, а. с. 147-148).

В матеріалах справи наявна технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 (том1, а. с. 149-158).

Відповідно до рішення Косівської міської ради № 2.17-13 від 23 грудня 2016 року ОСОБА_6 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,3234 га. Уточнено площу та лінійні проміри земельної ділянки: площа земельної ділянки, яка передана для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,10 га, в т.ч. під будівлями - 0,0229 га, прибудинкова територія - 0,0771 га, на АДРЕСА_2 . Площа земельної ділянки, яка передана для ведення особистого селянського господарства - 0,2234 га, в т.ч. сад - 0,2234 га (том 1, а. с. 152).

Земельні ділянки площею 0,10 га та площею 0,2234 га на АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІV-ІФ № 034506, виданого Косівською міською радою Івано-Франківської області 23 жовтня 2002 року, не є такими, що виділені в натурі на місцевості власнику земельної ділянки (паю) та щодо них відсутні будь-які сервітути обмеження, обтяження та меліорація (том 1, а. с. 152-зворот - 153).

Також в матеріалах справи наявна технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що розташована за адресою м. Косів, Івано-Франківська область, загальна площа 0,10 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:008:0292 (том 1, а. с. 159-167).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове суду апеляційної інстанції відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, відтак, скасуванню не підлягає.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно із частинами першою, другою та четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В оцінці дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо оцінки зібраних у справі доказів Верховний Суд врахував, що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження порушення його прав, зокрема, накладення земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідачів, на належну йому на праві власності земельну ділянку.

При цьому колегія суддів враховує відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили намір та бажання ОСОБА_1 провести земельно-технічну еспертизу для встановлення всіх обставин справи.

Отже, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, звернув увагу на всі доводи та докази, подані сторонами, та ухвалив правильне по суті рішення про відсутність підстав для задоволення позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи те, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України, відтак, колегія суддів переглядає справу у межах доводів касаційної скарги, що відповідає вимогам частини першої статті 400 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, про що зазначає заявник у касаційній скарзі.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк