РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2022 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором про надання фінансових послуг,

ВCТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 21 від 03 квітня 2018 року на суму 48 109,65 грн., з яких: 2 000,00 грн. - сума кредиту; 43 223,10 грн. - проценти за користування кредитом; 44,90 грн. пені - 44,90 грн.; 745,69 грн. - індекс інфляції за весь період прострочення; 2 095,96 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати з оплати судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 2 270 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання фінансових послуг № 04 на суму 2 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,00 грн. за кожен день такого користування, строком на 16 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі,яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Позивач виконав свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів,шляхом перерахування на банківську картку відповідача платіжною системою ТОВ «ВЕЙФОР ПЕЙ» (WayForPay), яка є учасником внутрішньо державної платіжної системи «FLASHPAY». Таким чином, згідно кредитного договору відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 2 000,00 грн. та сплатити проценти у сумі 640,00 грн. у строк 16 днів, до 18 квітня 2018 року. Крім того, відповідач взяв на себе зобов`язання,у разі виникнення заборгованості, сплатити неустойку у вигляді пені згідно кредитного договору. Враховуючи, що на момент 18 квітня 2018 року термін платежу за договором настав, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатив проценти, у нього виникла заборгованість.

Станом на 02 квітня 2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала 48 109,65 грн., з з яких: 2 000,00 грн. - сума кредиту; 43 223,10 грн. - проценти за користування кредитом; 44,90 грн. пені - 44,90 грн.; 745,69 грн. - індекс інфляції за весь період прострочення; 2 095,96 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

За вказаних обставин позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

На позов відповідачка надала відзив, у якому просить суд відмовити в повному обсязі, так як не вчиняла дії для укладення кредитного договору та не мала волевиявлення на таке укладення. Кошти в сумі 2 000,00 грн. не отримувала, будь-яких онлайн - заявок на отримання позики вона не оформлювала та договорів позики з позивачем не укладала. Судові витрати залишити за позивачем (а.с.72-74).

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» відповідь на відзив суду не надав.

Позивач про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, але явку свого представника у засідання не забезпечив, про причини своєї неявку свого представника не повідомив, із заявою про відкладення судового розгляду справи не звертався, що з врахуванням вимог ст.ст.2, 223 ЦПК України не перешкоджає проведення судового засідання.

Представник відповідача, адвокат Шубін О.П. звернувся в суд із заявою, у якій просить суд розглянути справу без особистої участі відповідача та його представника на підставі обставин викладених у відзиві на позовну заяву. Заявлений позов відповідачем не визнається. У задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Інших заяв та клопотань відповідач не має.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, відзив проти позову, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 03 квітня 2018 року між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 04, у режимі онлайн, шляхом заповнення в електронній формі заяви-анкети для отримання кредиту на сайті позивача, згідно умов якого відповідач отримав кредит на особисті потреби у розмірі 2 000,00 грн., строком на 16 календарних днів до 18 квітня 2018 року, та зобов`язався його повернути і сплатити проценти у сумі 640,00 грн. (розмір процентів - 2 % за кожен день користування кредитом, що складає 730 % річних). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 03 квітня 2018 року. При виникненні заборгованості позичальник також зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3 % за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й - 7,67 %, у порядку, передбаченому розділом 4 Умов (а.с.14).

У інформаційній довідці щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею, з зазначенням часу та дати таких дій, містяться дані відповідача ОСОБА_1 , її прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, серія та номер паспорта, дата та орган його видачі, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адреса реєстрації та місця проживання, номер телефону, відомості про місце роботи, щомісячний дохід та сімейний стан. Також у ній зазначено номер карткового рахунку, на який позичальнику перераховуватимуться кредитні кошти (а.с.16).

Відповідно до зазначеного договору, відповідач підтвердив, що доступ до заповнення від його імені заяв-анкет на офіційному сайті pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua належить лише йому, ніякі інші особи не мають можливості скористатись від його імені можливістю отримання інтернет-кредиту у Товаристві. Всі заяви-анкети, що надходять від його імені на сайт pzaim.zp.ua або www.bistrozaim.ua, є дійсними та надані ним особисто. Всі заявки на видачу кредитних коштів на його картковий рахунок, надані з його особистого мобільного телефону, є дійсними та надані ним особисто (а.с.14).

Згідно наданого позивачем ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» алгоритму укладення договору за допомогою мережі «Інтернет», після подачі відповідної заяви позичальником ОСОБА_1 отримано унікальний код на підтвердження оформлення позики через SМS на мобільний номер, вказаний на сайті при реєстрації, який було введено відповідачем на цьому сайті, чим підтверджено подачу заяви-анкети (а.с.27-32).

ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 03 квітня 2018 року через платіжну систему за допомогою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 2 000,00 грн. на платіжну картку відповідача.

З довідки № 56 від 13.04.2021 року вбачається, що ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на банківську кредитну картку, вказану відповідачем при оформленні заяви-анкети від 03 квітня 2018 року, перераховано кошти за кредитним договором у розмірі 2 000,00 грн., деталі транзакції: номер карти НОМЕР_1 , власник картки (емітент) банк JSC STATE SAVINGS BANK OF UKRAINE (OSCHADBANK), категорія карти: MasterCard, час запиту: 03.04.2018 о 17:15:12 (а.с.15).

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений ними в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» за договором № 21 від 03 квітня 2018 року на суму 48 109,65 грн., з яких: 2 000,00 грн. - сума кредиту; 43 223,10 грн. - проценти за користування кредитом; 44,90 грн. пені - 44,90 грн.; 745,69 грн. - індекс інфляції за весь період прострочення; 2 095,96 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкт господарювання та фізична особа.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку особа отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про електронну комерцію» сторони електронного правочину можуть користуватися послугами постачальників послуг проміжного характеру в інформаційній сфері.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору, позивачем надано інформаційну довідку щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею, з зазначенням часу та дати таких дій, відповідно до якої 03 квітня 2018 року відповідач пройшов авторизацію в інформаційно-технічній системі, обрав розмір кредиту 2 000 грн. та строк кредиту 16 днів, ознайомився з умовами кредитування, ввів одноразовий ідентифікатор та акцептував пропозицію укласти договір.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що укладення між сторонами 03 квітня 2018 року договору про надання кредиту в електронній формі відповідає приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; розірвання договору; сплата неустойки.

За приписами частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором кредиту № 04 від 03 квітня 2018 р. не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається з наступного: 2 000,00 грн. - сума кредиту; 640,00 грн. - проценти за користування кредитом у межах строку кредитування за період з 03 квітня 2018 року по 18 квітня 2018 року, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Разом з тим, положеннями статей 1046, 1049 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Так, відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною 2 цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина 2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 4 статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України.

Згідно з приписами частини 1 цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

В даній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк, на який надається кредит. У межах цього строку відповідач мав повернути позивачу позику і сплатити проценти.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу вказаних норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 4-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору № 04 від 03.04.2018 р. ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» надало позичальнику ОСОБА_1 суму позики 2 000,00 грн. строком на 16 календарних днів, тобто до 18 квітня 2018 року.

Таким чином, позикодавець за вказаним договором має право нарахування та стягнення процентів у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 18 квітня 2018 року, в зв`язку з чим вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 19 квітня 2018 року по 02 квітня 2021 року є безпідставною, внаслідок чого задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що доведена заборгованість позивача за кредитним договором складає 2 000,00 грн., то суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути, крім 2 000,00 грн., також 640,00 грн. - процентів за користування кредитом; 44,90 грн. - пені; 180,00 грн. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а також 410,46 грн. - втрат від інфляції. Всього - 3 275,36 грн.

У решті позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Також суд вважає, що підстави, на якій посилається у відзиві на позов представник відповідача, не є достатніми для відмови у задоволенні позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

При вирішенні питання про судові витрати у справі, суд виходить з наступного.

Заявлені ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимоги про стягнення заборгованості у сумі 48 109,65 грн. задовольняються частково на суму 3 275,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 154,54 грн. (Розрахунок судового збору: 2 270,00 грн. (сума судового збору, сплаченого позивачем) х 3 275,36 грн. (сума задоволених позовних вимог) : 48 109,65 грн. (сума позовних вимог) = 154,54 грн.).

На підставі ч. 2 ст. 11, ст.ст.3, 15, 16, 280, 525-527, 530, 549, 550, 599, 610-612, 629, 634, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.1-13, 17, 43, 49, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості в сумі 48 109,65 грн. за договором про надання фінансових послуг № 04 від 03.04.2018 р. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 04 від 03.04.2018 р. станом на 02.04.2021 р., з яких: 2 000,00 грн. - сума кредиту; 640,00 грн. - проценти за користування кредитом; 44,90 грн. - пеня; 180,00 грн. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 410,46 грн. - втрати від інфляції, а всього - 3 275,36 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» судовий збір у розмірі 154,54 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Веселівський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складений 26.01.2022 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний 17.01.2022