ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3501/21 Провадження 2/636/434/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Золотоверхої О. О.

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (авансового платежу),

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з останнього грошові кошти в сумі 1700 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що позивач сплатив відповідачу 1700 грн у якості авансового платежу за надання послуг з організації та проведення туристичного сплаву на байдарках з 17.07.2021 по 18.07.2021. У зв`язку з обставинами непереборної сили, які полягають у раптовому отруєнні, симптоми якого проявились у ніч на 17.07.2021, позивач не зміг скористатися вказаною послугою. Уранці 17.07.2021 позивач сповістив відповідача про ситуацію та запропонував повернути йому сплачені 1700 грн але останній відмовився. Позивач вважає, що відповідач незаконно відмовив йому в поверненні сплаченої суми в розмірі 1700 грн, а тому просив позов задовольнити.

Відповідач подав до суду письмові пояснення, у яких просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У своїх поясненнях відповідач заперечував факт укладення сторонами будь-яких договорів і вказав, що не надає послуг з організації та проведення туристичного сплаву на байдарках. Вказав, що 17.07.2021 він з друзями, серед яких був позивач, вирішили здійснити сплав на байдарках, організацією якого займався відповідач та ще декілька осіб. Для організації сплаву необхідно було провести різноманітні дії, для яких необхідні були грошові кошти, які за домовленістю учасники сплаву повинні були перерахувати на рахунок відповідача або передати йому готівкою. Позивач 17.07.2021 повідомив, що не зможе взяти участь у сплаві. Відповідач указує, що вимоги позивача є безпідставними.

Позивач подав відповідь на відзив (пояснення), у якій заперечував міркування й аргументи відповідача, наведені в письмових поясненнях, і наполягав, що відповідач надає туристичні послуги, що підтверджується сторінками в соціальних мережах, при цьому, заперечує факт перебування з відповідачем у дружніх відносинах і вказує, що 1700 грн були перераховані саме як передоплата послуг за сплав на байдарках. Вимоги позовної заяви підтримав.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав. Указав, що в соціальній мережі «Instagram» спілкувався з відповідачем з приводу проведення сплаву на байдарках, під час спілкування сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору, а тому вважає, що між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу надання відповідачем позивачу послуг з організації та проведення сплаву на байдарках. Позивач згідно з умовами укладеного договору перерахував на рахунок відповідача передоплату за вказані послуги, які вважає авансовим платежем, і вважає, що такий платіж має бути повернутий йому в зв`язку з тим, що він фактично не зміг отримати обумовлені послуги в зв`язку з непереборною силою у вигляді хвороби (отруєння).

Відповідач у судовому засіданні визнав факт спілкування з позивачем у соціальній мережі «Instagram» та узгодження сторонами умов здійснення сплаву на байдарках, згідно з якими, зокрема, обумовлено суму за організацію та проведення сплаву, яка сплачується двома рівними частинами та поділяється на передоплату, яка поверненню не підлягає, і основну суму, яка сплачується безпосередньо перед сплавом 17.07.2021. Оскільки позивач погодився з тим, що передоплата поверненню не підлягає відповідач вважає його вимоги безпідставними. Окрім цього пояснив, що передоплата необхідна відповідачу для оплати послуг з трансферу, оплату інструктору та ін., що необхідно було здійснити заздалегідь, а тому ці кошти вже витрачені на забезпечення участі позивача та його дружини у сплаві на байдарках. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши позов, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши надані докази встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

За змістом статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204, частинами 1, 2 статті 205 ЦК України установлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК Україн договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі наданих роздруківок скріншотів відповідних гаджетів, з урахуванням пояснень сторін, наданих під час судового засідання, у яких відповідач визнав певні обставини, а також тлумачення сторонами вчиненого ними правочину, суд установив, що сторони уклали усний двосторонній договір про проведення туристичного сплаву на байдарках (далі Договір), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався організувати та провести сплав на байдарках з 17.07.2021 по 18.07.2021 для позивача та його дружини, ОСОБА_3 , а позивач зобов`язався сплатити 3400 грн за надані послуги двома рівними частинами, одна з яких передоплата, у розмірі 1700 грн, яка сплачується позивачем для фінансового забезпечення виконання зобов`язання, а саме для вчинення попередніх дій для організації сплаву, а інша частина сплачується безпосередньо перед початком споживання послуги 17.07.2021.

При цьому, як убачається з роздруківок скріншотів відповідних гаджетів, які надані відповідачем, сторони дійшли згоди, що передоплата не повертається відповідачем у разі відмови або не виконання зобов`язання зі сторони позивача.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Статтею 525 ЦК України установлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на викладені вище норми законодавства суд установив, що уклавши Договір відповідач взяв на себе зобов`язання надати послугу з організації сплаву на байдарках, який мав пройти з 17.07.2021 по 18.07.2021, а позивач зобов`язався сплатити таку послугу та прийняти її належне виконання.

Таким чином, між сторонами виникло двостороннє зобов`язання, за яким кожна зі сторін має одночасно і права, і обов`язки, та вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Свої зобов`язання за Договором відповідач виконав, організувавши для позивача та його дружини, ОСОБА_3 , можливість здійснити сплав на байдарках з 17.07.2021 по 18.07.2021, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи. Позивач свої зобов`язання виконав частково, сплативши відповідачу обумовлену Договором передоплату та відмовився від подальшого виконання свого зобов`язання в зв`язку з хворобою, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 610, ч.ч. 1, 4 ст. 612, ч. 1 ст. 613 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу .

На підставі наведених норм права суд установив, що позивач як кредитор за двостороннім зобов`язанням не прийняв виконання відповідачем свого зобов`язання з організації проведення сплаву на байдарках і, у той же час, як боржник за двостороннім зобов`язанням не сплатив другу частину обумовленої Договором суми за оплату послуг відповідача. Відповідач, у свою чергу, як боржник виконав зобов`язання за Договором частково, забезпечивши позивачу та його дружині, ОСОБА_3 , можливість здійснити сплав на байдарках, але не зміг приступити до виконання решти свого зобов`язання в зв`язку з простроченням кредитора, а тому прострочення боржника в цьому випадку не настає (ч. 4 ст. 612 ЦК України).

Суд не вбачає підстав для повернення передоплати позивачу, оскільки сторони прийшли до згоди, що передоплата є частиною ціни договору, яку сторони за згодою поділили на дві частини, та яка не повертається позивачу в зв`язку з порушенням зобов`язання, що, з огляду на засади свободи договору, а також справедливості, добросовісності та розумності, відповідає вимогам законодавства.

Окрім цього, позивач не довів перед судом неможливість виконання свого зобов`язання за договором саме через обставини непереборної сили, а надана копія чеку не підтверджує факт хвороби (отруєння) позивача та/або його дружини, ОСОБА_3 .

Згідно з п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України установлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги не підтягаються задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 6, 202-205, 213, 509, 510, 525, 526, 530, 610, 612, 613 ЦК України, ст. ст. 76-82, 89, 141, 206, 259, 263-265, 273, 279, 352, 354, п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (авансового платежу) відмовити в повному обсязі.

Витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Чугуївський міський суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складене 25.01.2022.

Суддя О. О. Золотоверха