ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1100/22
провадження № 2/753/3719/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2022 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Сирбул О.Ф., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України (далі по тексту - ЦПК України) кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

При вивчені позовної заяви та доданих до неї документів судом встановлено, що дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки позивачем у позовній заяві не зазначено, інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Зокрема, позивач у позовній заяві не вказав повний перелік спадкової маси, її місцезнаходження, та не надав до матеріалів позовної заяви належних та допустимих доказів дійсної вартості об`єктів нерухомого майна (ціну позову) щодо яких існує у даній справі спір, що є суттєвою обставиною, так як внаслідок цього неможливо встановити підсудність даної справи.

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Заповіт - це розпорядження особи (заповідача) щодо належного їй майна, майнових прав і обов`язків на випадок своєї смерті, складене у встановленому законом порядку.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином. Як правочин він має відповідати всім вимогам, що звичайно пред`являються до правочинів відповідно до цивільного законодавства. Його значення полягає в тому, щоб визначити порядок переходу усього майна, майнових прав і обов`язків до певних осіб, якого будуть дотримуватися після смерті заповідача.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна (заповіту) та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За змістом Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року, у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Підпунктом а) п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Як роз`яснено в п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Заявлені позовні вимоги безпосередньо пов`язані із критерієм розмежування виключної підсудності, оскільки випливають із змісту заповіту, складеного відносно нерухомого майна, а відтак, суддя вбачає, що даний спір підлягає розгляду за правилами виключної підсудності спору, передбаченого ч. 1 ст. 30 ЦПК України, оскільки даний позов безпосередньо пов`язаний зі спадкуванням.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За аналізом наведених правових норм, суддя вказує на те, що зазначення вартості кожного об`єкту нерухомого майна є обов`язковою вимогою до змісту заявленого позову задля визначення підсудності розгляду даної справи у відповідності до ст. 30 ЦПК України.

Зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона посилається.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 "Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності" вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, а також дійсна вартість майна може підтверджуватись висновком суб`єкта оціночної діяльності.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб (ч. 1 ст. 177 ЦПК України).

Так, позивачем усупереч ч. 1 ст. 177 ЦПК України не надано примірник копії звукозапису судового засідання зі справі №761/6223/20, який долучено ним до матеріалів позовної заяви відповідно для відповідача.

Положеннями п. 5 ч. 3 ст. 175 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України визначається, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зазначено докази, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання заповіту недійсним, зокрема, як вбачачається зі змісту позовної заяви та додатних до неї документів позивач зазначає про обставини встановлені у ході судового розгляду цивільної справи №761/6223/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, при цьому не надає належних тому доказів (документів) до матеріалів вказаної цивільної справи, у якій доречі позивач був учасником справи.

Також, позивачем не вирішено питання про залучення до участі у розгляді поданого спору в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору нотаріуса, яким посвідчено оскаржуваний заповіт, оскільки рішення суду може вплинути на права та законні інтереси зазначеної особи та додати для неї копію позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач може усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом направлення до Дарницького районного суду м. Києва позовної заяви у новій редакції із її копією та копіями всіх документів, що додаються до неї, та відповідно для відповідача та третьої особи з урахуванням визначених недоліків у вказаній ухвалі суду.

Дані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, якщо позовна заява подана без додержання вимог, передбачених ст. 175, 177 ЦПК України та/або несплачено судовий збір, вона підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, вказана позовна заява підлягає залишенню без руху із наданням позивачеві строку на усунення недоліків.

У разі якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - залишити без руху та надати позивачу строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для усунення зазначених недоліків.

Копію ухвали направити позивачу.

Роз`яснити, що якщо у визначений строк недоліки не будуть усунені, позовна заява на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: