Справа № 161/1057/22
Провадження № 2/161/1621/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 травня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Шолом С.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2022 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав відповідачу позику у розмірі 1 000,00 доларів США, із строком повернення до 31 грудня 2020 року. У разі не повернення боргу у цей строк, відповідач зобов`язувався повернути позику у подвійному розмірі.

Станом на день звернення до суду, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, позику не повернув.

Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за позикою у загальному розмірі 54 000,00 грн.

Позивач у судове засідання не прибув, але у письмовій заяві його представник просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином поштою.

Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем 18 березня 2019 року було надано позивачу розписку такого змісту:

«Я, ОСОБА_2 , паспорт серія НОМЕР_1 від 15 серпня 2003 року виданий Луцьким МВ УМВС України у Волинській області, в присутності ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_2 від 21 березня 2000 року, виданий Луцьки МВ УМВС України у Волинській області), отримав від ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 від 19 лютого 1997 року) позику у розмірі 27 000,00 грн., що еквівалентно на момент цієї позики сумі 1 000,00 доларів США. Зобов`язуюсь повернути ОСОБА_1 цю позику повністю до 31 грудня 2020 року згідно графіку, який є невід`ємною частиною цієї розписки, або раніше, змінюючи виплати згідно графіка в сторону збільшення. В разі неповернення мною ОСОБА_1 всієї суми заборгованості згідно цієї розписки повністю до 31 грудня 2020 року, я зобов`язуюсь повернути ОСОБА_1 суму в подвійному розмірі від суми моєї заборгованості станом на 31 грудня 2020 року по першій вимозі ОСОБА_1 . Гарантую оплату всіх судових витрат у разі вирішення питання з повернення мною цієї позики ОСОБА_1 у судовому порядку».

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

В першу чергу суд вважає за необхідним визначитися з правом, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року.

Досліджуючи зміст наданої позивачем розписки відповідача суд зазначає, що у ній чітко підтверджується отримання відповідачем коштів у розмірі 27 000,00 грн., а також повернення її подвійного розміру у разі порушення строку виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У розглядуваному випадку, у наданій відповідачем розписці встановлений строк повернення позики, а саме до 31 грудня 2020 року.

Доказів виконання основного зобов`язання у повному обсязі, відповідач суду не надав, а тому основну суму позики у розмірі 27 000,00 грн., а також 27 000,00 грн. неустойки у зв`язку з порушенням строку виконання грошового зобов`язання, якою по суті є встановлена у розписці «подвійна сума заборгованості», підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позов задоволенню.

У зв`язку із повним задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 992,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.141, 265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 54 000,00 грн. (п`ятдесят чотири тисячі гривень).

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,00 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено та підписано 02 червня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк