П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року м. Київ

Справа № 759/19705/21

Провадження № 22-ц/824/5561/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

27серпня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулось о суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 04 вересня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 04.09.2019-100004915, відповідно до пункту 1.1 якого за цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, на строк до одного місяця (пункт 8.1. договору).

Відповідно до пункту 1.4. договору кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 5 000,00 грн на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до

17 вересня 2019 року та проценти за користування кредитом у розмірі 1 400,00 грн.

06 вересня 2019 року позивач видав відповідачу кредит у розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 3403 від 04 вересня 2019 року, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі.

23 вересня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 23.09.2019-010001087 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від

23 вересня 2019 року та на підставі статті 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн. за кредитним договором № 23.09.2019-010001087 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн. за кредитним договором № 04.09.2019-100004915 від 04 вересня 2019 року.

23 жовтня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 23.10.2019-010000792 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від

23 жовтня 2019 року та на підставі статті 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн. за кредитним договором № 23.10.2019-010000792 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн. за кредитним договором № 23.09.2019-010001087 від 23 вересня 2019 року.

18 листопада 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 18.11.2019- з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від

18 листопада 2019 року та на підставі статті 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн. за кредитним договором № 18.11.2019- було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі

5 000,00 грн. за кредитним договором № 23.10.2019-010000792 від 23 жовтня 2019 року.

14 грудня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 14.12.2019-010000196 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від

14 грудня 2019 року та на підставі статті 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 5000,00 грн. за кредитним договором № 14.12.2019-010000196 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5000,00 грн за кредитним договором № 18.11.2019- від 18 листопада 2019 року.

Відповідно до пункту 4.1 договору позичальник зобов`язується забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування ними шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту до 28 грудня 2019 року; проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Позивач зазначав, що відповідачем не виконано своїх зобов?язань за кредитним договором № 14.12.2019-010000196 від 14 грудня 2019 року, заборгованість не погашено.

ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість та штраф за кредитним договором № 14.12.2019-010000196 в розмірі

8 850,00 грн. та судові витрати за подання позову в розмірі 2 270,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02вересня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 14.12.2019-010000196 в розмірі 8 850,00 грн та 2 270,00 судового збору, а всього 11 120,00 грн.

Рішення суд умотивовано тим, що у зв`язку з невиконання відповідачем вимог договору, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 8850,00 грн., яка складається з 6 400,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 2450,00 грн. штрафів, що підтверджується розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростовано.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

21 січня 2022 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не просив та не висував до позивача вимог 14 грудня 2019 року, із заявою не звертався. Електронний кредитний договір № 14.12.2019-010000196 від 14 грудня 2019 року не виконаний позивачем. Судом першої інстанції не було залучено до участі у справі батька відповідача - ОСОБА_2 .

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 21 січня 2022 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року витребувано із Святошинського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 759/19705/21 за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

03 лютого 2022 року матеріали цивільної справи № 759/19705/21 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2022 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року задоволено та поновлено його.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року - залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Ухала мотивована тим, що заявником до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового зору за подання апеляційної скарги, а відтак заявнику необхідно сплатити 3 405,00 грн судового збору.

На виконання вимог ухвали, заявником суду апеляційної інстанції надано докази про сплату судового бору в розмірі 3 405,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суд увід 04 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року у справі за позовом ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 8 850,00 грн, яка станом на 01 січня 2022року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція Київського апеляційного суду

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 04 вересня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та

ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 04.09.2019-100004915, відповідно до пункту 1.1 якого за цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, на строк до одного місяця (пункт 8.1. договору). Відповідно до пункту 1.4. договору кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 5 000,00 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 17 вересня 2019 року та проценти за користування кредитом у розмірі 1 400,00 грн.

Факт видачі ОСОБА_1 коштів в розмірі 5 000,00 грн. за договором

№ 04.09.2019-100004915 підтверджується видатковим касовим ордером від 04 вересня 2019 року.

23 вересня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 23.09.2019-010001087 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 23 вересня

2019 року та на підставі статті 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі

5 000,00 грн за кредитним договором № 23.09.2019-010001087 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн. за кредитним договором № 04.09.2019-100004915 від 04 вересня 2019 року.

23 жовтня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 23.10.2019-010000792 з умовами, аналогічними попередньому договору. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 23 жовтня 2019 року та на підставі статті 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн. за кредитним договором № 23.10.2019-010000792 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн. за кредитним договором № 23.09.2019-010001087 від 23 вересня 2019 року.

18 листопада 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 18.11.2019- з умовами, аналогічними попередньому договору. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 18 листопада 2019 року та на підставі статті 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн. за кредитним договором № 18.11.2019- було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі

5 000,00 грн. за кредитним договором № 23.10.2019-010000792 від 23 жовтня 2019 року.

14 грудня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 14.12.2019-010000196 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про пере кредитування/зарахування від 14 грудня 2019 року та на підставі статті 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн. за кредитним договором № 14.12.2019-010000196 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 5 000,00 грн. за кредитним договором № 18.11.2019- від 18 листопада 2019 року.

З матеріалів справи встановлено, що договори: від 23 вересня 2019 року

№ 23.09.2019-010001087, від 23 жовтня 2019 року № 23.10.2019-010000792,

від 18 листопада 2019 року № 18.11.2019- та від 14 грудня 2019 року

№ 14.12.2019-010000196 укладенні між сторонами в електронному вигляді шляхом накладення одноразового цифрового ідентифікатора.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Споживчий центр», у зв?язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, у ОСОБА_1 перед

ТОВ «Споживчий центр» утворилась заборгованість у розмірі 8 850,00 грн.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалів справи, кредитні договори: від 23 вересня 2019 року

№ 23.09.2019-010001087, від 23 жовтня 2019 року № 23.10.2019-010000792,

від 18 листопада 2019 року № 18.11.2019- та від 14 грудня 2019 року

№ 14.12.2019-010000196 було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника

Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Таким чином аргументи заявника про неукладення між сторонами кредитного договору від 14 грудня 2019 року № 14.12.2019-010000196 є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Щодо суті заявлених вимог, Київський апеляційний суд зазначає таке.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість та штраф за кредитним договором

№ 14.12.2019-010000196 в розмірі 8 850,00 грн, обґрунтовуючи позов невиконанням відповідачем своїх обов?язків за кредитним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі

№ 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Відповідачем не спростовано презумпції правомірності правочину.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Київським апеляційним судом під час перегляду справи установлено невиконання відповідачем вимог договору, внаслідок чого у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 8850,00 грн., яка складається з 6 400,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 2450,00 грн. штрафів, що підтверджується розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростовано.

Таким чином суд першої інстанції, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Аргументи заявника про незалучення до участі у справі батька відповідача є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не є стороної кредитних договорів, що виключає можливість стверджувати про наявність між ним та позивачем у справі кредитних правовідносин та обов?язку з повернення кредитних коштів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від

18 липня 2006 року).

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва

від 09 грудня 2021 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна