Справа № 202/4855/21
Провадження № 2/202/430/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Загвоздкіної О.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернулася до суду з даним позовом, за результатом розгляду якого просила суд стягнути на свою користь з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 161 219,00 грн., яка складається із шкоди у розмірі 155 219,17 грн., заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 19 жовтня 2021 року та послуг експерта у розмірі 6 000,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що з вини відповідача 19 жовтня 2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб позивача. Вина відповідача підтверджується відповідним судовим рішенням та висновком науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, а розмір матеріального збитку висновком експерта.

Повністю заперечуючи проти заявлених вимог відповідач вказав, що постанова, якою його було притягнуто до відповідальності була скасована апеляційним судом, а висновок науково-дослідного експертно-криміналістичного центру не є належним та допустимим доказом з огляду на відсутність інформації щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність та неповне дослідження усіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, зокрема не взяття до уваги показів відповідача.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

28 грудня 2020 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська прийнято постанову якою визнано винним ОСОБА_4 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 19 жовтня 2020 року о 18 год. 52 хв. в м. Дніпро по пр. Слобожанський, в р-н буд. № 2, водій ОСОБА_4 , керуючи авто Ніссан н/з НОМЕР_1 , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до повної зупинки, внаслідок чого скоїв зіткнення з авто Tesla н/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , що в свою чергу стало причиною авто Додж н/з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , з авто Ніссан н/з НОМЕР_1 , в результаті чого т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пасажир ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 транспортний засіб Tesla НОМЕР_2 є власністю ОСОБА_3 , тобто позивача по справі.

У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 транспортний засіб Nissan НОМЕР_1 є власністю ОСОБА_4 .

Згідно копії Полісу №162736051 СК Кредо застраховано Nissan НОМЕР_1 , строк дії полісу з 1 грудня 2019 року по 30 листопада 2020 року.

14 грудня 2020 року судовим експертом Дроздовим Юрієм Володимировичем складено висновок №1012/20/20 за яким вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових частин КТЗ - Tesla НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок ДТП, складає 155 219,17 грн.

14 квітня 2021 року Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства Внутрішніх Справ України складено висновок №ЕД-19/104-21/11958-ІТ, за змістом якого викладено два варіанти згідно показів водія ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за вказаними варіантами, окрім іншого, зазначено, що при заданому механізмі, дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням події ДТП.

Також, з вказаного висновку вбачається, що висновок було підготовлено за вихідними даними, а саме на підставі заяви адвоката Денисенка М., показів водія ОСОБА_5 , показів водія ОСОБА_6 та копії матеріалів адміністративної справи на 14 арк. Крім того, у висновку вказано, що відповісти на деякі поставлені питання не надається можливим.

Між тим, постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2021 року постанову Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 28 грудня 2020 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, скасовано, провадження у справі закрито, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала.

Разом з тим, згідно зі ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Як роз`яснив судам пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Крім того, ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України (ч. 6 ст. 82 ЦПК, у новій редакції) при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

В той же час, як встановлено з матеріалів справи, постанова суду, якою відповідача було притягнуто до відповідальності за порушення ПДР України, була скасована, провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення.

При цьому суд критично ставиться до посилання сторони позивача, як на доказ наявності в діях відповідача вини у настанні ДТП, на висновок Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства Внутрішніх Справ України №ЕД-19/104-21/11958-ІТ від 14 квітня 2021 року, оскільки відповідний висновок, з огляду на його зміст, було складено на підставі показів свідків водія ОСОБА_5 , показів водія ОСОБА_6 , в той час як винним у ДТП, згідно висновку, визнано ОСОБА_4 , тобто особи, яка не залучалась до проведення відповідного експертного дослідження, та покази якого не були враховані під час такого дослідження, а тому у суду виникають сумніви щодо його правильності.

Крім того, суду не було надано доказів, що відповідне дослідження було виконано на підставі усіх матеріалів адміністративної справи, які містять інформацію щодо обставин ДТП.

При цьому суд звертає увагу, що жодна із сторін, у даній справі, не заявила клопотання про проведення судової експертизи на предмет дослідження вини особи у ДТП, що сталась 19 жовтня 2020 року.

А від так, суд вважає, що позивачем не доведено, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою завданою позивачу є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, розглянувши матеріали даної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог та їх необґрунтованістю.

Окрім вищевикладеного суд звертає увагу, що у п. 16 постанови ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдання шкоди у відповідному розмірі.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 81, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ), треті особи, що не заявляють самостійних вимог ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_4 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 07 червня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін