Постанова

Іменем України

26 травня 2022 року

м. Київ

справа № 459/3352/20

провадження № 61-6846св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Львівської області, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Волинської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року у складі судді Величка О. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня 2021 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області (далі - КДКАЛьвівської області), Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області (далі - КДКА Волинської області) про визнання рішень дискримінаційними та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою від 25 листопада 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КДКА Львівської області, КДКА Волинської області про відшкодування моральної шкоди передав на розгляд Франківському районному суду м. Львова.

Позивач мотивував заявлені вимоги тим, що у травні 2017 року КДКА Львівської області розпочала розгляд скарги позивача від 26 травня 2017 року на адвоката Гуменюка О. Р.

На засіданні від 28 липня 2017 року КДКА Львівської області задовольнила заяву ОСОБА_1 про відвід та скаргу на адвоката Гуменюка О. Р. передала до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, яка направила її до КДКА Волинської області для розгляду, однак КДКА Волинської області скаргу по суті не вирішила.

Позивач зазначав, що КДКА Волинської області порушила вимоги частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян», що свідчить про протиправну поведінку відносно позивача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року, визнані протиправними та скасовані рішення КДКА Львівської області від 15 вересня 2017 року № 10 про відмову у порушенні дисциплінарних справ щодо адвокатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з підстав порушенняКДКА Львівської області при розгляді скарг прав ОСОБА_1 , визначених пунктами 1-5 частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян».

Позивач вважав, що КДКА Львівської області надалі не поновила розгляду скарг з власної ініціативи і порушила пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року, визнано протиправними дії КДКА Львівської області щодо розгляду та вирішення листом від 24 травня 2019 року № 238 скарги ОСОБА_1 від 20 травня 2019 року, оскільки нею порушено частину третю статті 7 Закону України «Про звернення громадян» та права позивача, передбачені пунктом 6 частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян».

КДКА Львівської області рішеннями від 30 жовтня 2020 року № 10/11/10-2020 (додаток № 20), № 10/11/11-2020 (додаток № 21), № 10/11/12-2020 (додаток № 22) відмовила у порушенні дисциплінарних справ щодо адвокатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з підстав не надання заявником копій рішення у формі наказів Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, хоча надання таких рішень не передбачено.

На думку позивача, не надання необхідних документів не є підставою для відмови у порушенні дисціплінарної справи, а є підставою для повернення скарги заявнику.

КДКА Львівської області при прийнятті рішень не виконала вимоги пункту 3 частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян», чим порушила права позивача, передбачені пунктами 1-5 частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян», що свідчить про те, що ці рішення є дискримінаційними відносно позивача.

ОСОБА_1 вважав, що йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він неодноразово їздив на засідання дисциплінарної палатиКДКА Львівської області, переживав душевні страждання в надії на позитивне вирішення його скарг, мав пригнічений стан з відчуттям приниження, що негативно вплинуло на стосунки з близькими та родичами.

Також того, позивачу завдано моральної шкоди у зв`язку з тим, що КДКА Волинської області протягом трьох років не розглянула його скаргу на адвоката, а потім направила лист-відповідь, у зв`язку з чим відчув себе обдуреним та приниженим. Наведене призвело до додаткових психологічних переживань у зв`язку з очікуванням.

Позивач просив:

стягнути з КДКА Львівської області 2 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою щодо неприйняття рішення, передбаченого частиною першою статті 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час розгляду скарги ОСОБА_1 на адвоката Гуменюка О. Р. в строки, визначені частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян» та Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність;

стягнути з КДКА Волинської області 2 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 на адвоката Гуменюка О. Р.;

стягнути з КДКА Львівської області 2 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою у вигляді порушення прав позивача на поновлення розгляду його скарг на адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за його ініціативою відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;

стягнути з КДКА Львівської області 2 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою у вигляді порушення прав позивача, визначених пунктом 6 частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян», що встановлено судовим рішенням від 27 лютого 2020 року у справі № 857/13046/19;

визнати три рішення КДКА Львівської області від 30 жовтня 2020 року дискримінаційними;

стягнути з КДКА Львівської області по 2 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди за кожне рішення, прийняте 30 жовтня 2020 року.

Ухвалою від 25 листопада 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КДКА Львівської області, КДКА Волинської області про визнання рішень дискримінаційними та відшкодування моральної шкоди передав на розгляд Франківському районному суду м. Львова (т. 1 а. с. 128).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою від 23 грудня 2020 року Франківський районний суд м. Львова відмовив у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до КДКА Львівської області, КДКА Волинської області про визнання рішень дискримінаційними та відшкодування моральної шкоди.

Роз`яснив позивачу право на звернення до Львівського окружного адміністративного суду з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має бути вирішений адміністративним судом.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою від 05 березня 2021 року Львівський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

Постанову суд апеляційної інстанції мотивував тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, визначив предмет спору та вимоги до відповідача, який наділений владними повноваженнями, тому висновки суду щодо юрисдикції спору відповідають вимогам чинного законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою від 18 травня 2021 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу.

Підставою для відкриття касаційного провадження є абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України.

У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою від 19 травня 2022 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 459/84/19.

Касаційну скаргу мотивував тим, що позовна вимога про визнання рішення КДКА Львівської області дискримінаційними підлягає розгляду за правилами частини другої статті 81 ЦПК України та враховуючи те, що справа була передана ухвалою Червоноградський міський суд Львівської області за територіальною підсудністю, суд першої інстанції повинен був відкрити провадження у справі;

позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою у вигляді порушених прав, визначених Законом України «Про звернення громадян», не можуть розглядатися у порядку частини п`ятої статті 21 КАС України, оскільки позивач не заявляв одночасно вимог про відшкодування моральної шкоди з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до КДКА Львівської області, КДКА Волинської області про визнання рішень дискримінаційними та відшкодування моральної шкоди. Зокрема, позивач оскаржує рішення КДКА Львівської області від 30 жовтня 2020 року про відмову в порушенні дисциплінарних справ стосовно адвокатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 прийняті в межах процедури дисциплінарного провадження за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 на дії вказаних адвокатів та просив визнати такі рішення дискримінаційними.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги обґрунтовуються нормами Цивільного процесуального кодексу України та Цивільного кодексу України.

Рішенням від 08 червня 2018 року Львівський окружний адміністративний суд у справі № 813/3613/17 за позовом ОСОБА_1 до КДКА Львівської області, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання протиправними та скасування рішень, позов задовольнив.

Визнав протиправними та скасував рішення КДКА Львівської області від 15 вересня 2017 року № 10 щодо відмови в порушенні дисциплінарних справ щодо адвокатів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Стягнув з КДКА Львівської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 139,00 грн.

Постановою від 13 грудня 2018 року Восьмий апеляційний адміністративний суд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року залишив без змін. Рішення набрало законної сили.

Рішенням від 04 листопада 2019 року Львівський окружний адміністративний суд у справі № 1.380.2019.00290 за позовом ОСОБА_1 до КДКА Львівської області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_7 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії КДКА Львівської області щодо розгляду та вирішення листом від 24 травня 2019 року № 238 звернення ОСОБА_1 від 20 травня 2019 року з порушенням вимог частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян», що призвело до порушення права ОСОБА_1 , визначеного пунктом 6 частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян» на одержання письмової відповіді від того органу або від посадової особи того органу, до повноважень якого входить розгляд і вирішення питань, викладених у зверненні. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Постановою від 27 лютого 2020 року Восьмий апеляційний адміністративний суд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року залишив без змін. Рішення набрало законної сили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Межі розгляду справи судом

Підставою для відкриття касаційного провадження є порушення судом апеляційної інстанції статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачами у справі є КДКА Львівської та Волинської областей, які мають владні управлінські повноваження щодо набуття особою статусу адвоката, притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності відповідно до Закону України «Про адвокатуру», а тому справу слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками у повному обсязі враховуючи наступне.

Із справи відомо, що звертаючись до суду з позовом до КДКА Львівської та Волинської областей позивач просив:

1) стягнути з КДКА Львівської області 2 000,00 грн моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою щодо неприйняття рішення, передбаченого частиною першою статті 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час розгляду скарги ОСОБА_1 на адвоката Гуменюка О. Р. в строки, визначені частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян» та Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність;

2) стягнути з КДКА Волинської області 2 000,00 грн моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 на адвоката Гуменюка О. Р.;

3) стягнути з КДКА Львівської області 2 000,00 грн моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою у вигляді порушення прав позивача на поновлення розгляду його скарг на адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за його ініціативою відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян»;

4) стягнути з КДКА Львівської області 2 000,00 грн моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою у вигляді порушення прав позивача, визначених пунктом 6 частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян», що встановлено судовим рішенням від 27 лютого 2020 року у справі № 857/13046/19;

5) визнати три рішення КДКА Львівської області від 30 жовтня 2020 року дискримінаційними;

6) стягнути з КДКА Львівської області по 2 000,00 грн моральної шкоди за кожне рішення, прийняте 30 жовтня 2020 року.

Щодо визначення судової юрисдикції

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги щодо неправильного визначення судами попередніх інстанцій судової юрисдикції є частково обґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Щодо розгляду вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони виникають у приватноправових відносинах і містять наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (провадження № 14-39цс20) зазначила, що відшкодування моральної шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Проте таку вимогу справді не завжди можна розглядати за правилами цивільного судочинства. Так, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина п`ята статті 21 КАС України).

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 459/84/19 (провадження № 61-16134св19), про неврахування якої ОСОБА_1 зазначав у касаційній скарзі.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до КДКА Львівської області просив стягнути 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою у вигляді порушення прав позивача, визначених пунктом 6 частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян», що встановлено судовим рішенням від 27 лютого 2020 року у справі № 857/13046/19, яке набрало законної сили.

Зазначена позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не пов`язана з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що розгляд позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з КДКА Львівської області відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки не врахували, що позовна вимога не пов`язана з вимогою вирішити публічно-правовий спір, а тому підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, помилково відмовив у відкритті провадження у справі щодо розгляду позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з КДКА Львівської області 2 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою стосовно нього, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 459/3108/20 (провадження № 61-6082св21).

Щодо розгляду вимог про визнання рішень дискримінаційними та відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку прийняттям цих рішень та у зв`язку з бездіяльністю відповідачів

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 9 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 607/3128/16-ц дійшла висновку, що з аналізу мети створення та кола повноважень кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури можна зробити висновок, що вона наділена владними управлінськими повноваженнями щодо набуття особою статусу адвоката, притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності. Ради адвокатів, як і кваліфікаційно-дисциплінарні комісії адвокатури, наділені владними управлінськими повноваженнями.

У постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 160/109/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що коли виникає спір із правовідносин, у яких адвокатура, як особлива формація реалізує надані їй правомочності в означеному сенсі, а саме: у разі обмеження права особи на заняття адвокатською діяльністю або прийняття рішення про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю, оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення, інші подібні за суттю і значенням дії, зокрема й щодо делегованих державою владних повноважень, то такий спір за наявності для цього підстав може підпадати під ознаки публічно-правового, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури наділена владними управлінськими повноваженнями щодо набуття особою статусу адвоката та притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 817/66/16).

Із системного, сутнісного та цільового підходу до розуміння зазначених конституційних положень та положень профільного (базового) законодавчого акта, який визначає статус, мету, завдання та функції адвокатури, убачається, що адвокатура як інституція та її діяльність в аспекті забезпечення реалізації конституційного права особи на правову допомогу набуває певних особливих властивостей суб`єкта публічних відносин. Ця властивість адвокатури увиразнюється (посилюється) метою її служіння суспільному інтересу шляхом надання своєчасної і належної правової допомоги у поєднанні з виконанням делегованих їй державою окремих владних повноважень.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що суб`єкти наділяються владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Тому до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі, яка переглядається спір виник між фізичною особою та КДКА Львівської та Волинської областей щодо визнання рішень дискримінаційними та щодо бездіяльності відповідачів, пов`язаної з розглядом його скарг на адвокатів, тобто відповідачі, у цьому випадку, наділені владними управлінськими функціями відносно позивача, тому спір у цій частині має публічно-правовий характер і повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Без оцінки правомірності дій і бездіяльності суб`єктів владних повноважень за цими фактами є неможливим й вирішення питання можливого відшкодування моральної шкоди, яка могла бути заподіяна, на думку позивача, зазначеними діями і бездіяльністю.

Відповідно до частини другої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Згідно із частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу положень статті 19 КАС України. Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18).

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Проте таку вимогу не завжди можна розглядати за правилами цивільного судочинства. Так, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина п`ята статті 21 КАС України).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з КДКА Львівської області 2 000,00 грн моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою щодо неприйняття рішення, передбаченого частиною першою статті 39 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час розгляду скарги ОСОБА_1 на адвоката Гуменюка О. Р. в строки, визначені частиною першою статті 20 Закону України «Про звернення громадян» та Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність; стягнення з КДКА Волинської області 2 000,00 грн моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 на адвоката Гуменюка О. Р.; стягнення з КДКА Львівської області 2 000,00 грн моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою у вигляді порушення прав позивача на поновлення розгляду його скарг на адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за його ініціативою відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян»; та відшкодування з КДКА Львівської області по 2 000,00 грн моральної шкоди за кожне рішення, прийняте 30 жовтня 2020 року, відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України мають вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, колегія суддів зауважує, що вимога про визнання рішень КДКА Львівської області від 30 жовтня 2020 року дискримінаційними є похідною від основної позовної вимоги про відшкодування з КДКА Львівської області моральної шкоди за прийняті 30 жовтня 2020 року рішення, яка підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому в такому випадку спір в частині зазначених вимог має бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, третьою-четвертою статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3, 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у частині відмови у відкритті провадження у справі щодо розгляду позовної вимоги ОСОБА_1 простягнення з КДКА Львівської області 2 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою у вигляді порушення прав позивача, визначених пунктом 6 частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян», що встановлено судовим рішенням від 27 лютого 2020 року у справі № 857/13046/19 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у цій частині.

У решті оскаржені судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня 2021 року у частині відмови у відкритті провадження у справі щодо розгляду позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області 2 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою у вигляді порушення прав позивача, визначених пунктом 6 частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян», що встановлено судовим рішенням від 27 лютого 2020 року у справі № 857/13046/19 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у цій частині.

У решті ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. Ю. Мартєв В. В. Сердюк В. А. Стрільчук