РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2022 р. смт. Тиврів Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вальчука В. В. ,

при секретарі Крикливій М.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Тиврів за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Зубань Олександр Олександрович до Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який приходився йому рідним батьком. Після його смерті відкрилась спадщина. Позивач, будучи спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняв шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини, утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на земельну частку (пай) позбавлений можливості, оскільки в його свідоцтві про народження відсутній запис про батька, так як його батьки на час його народження проживали у незареєстрованому шлюбі.

Враховуючи те, що від цього залежать його майнові права, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом про встановлення факту батьківства стосовно нього, встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, а також визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3,54 га в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серія ВН №0113795, виданого ОСОБА_3 на підставі рішення Тиврівської районної державної адміністрації від 27.06.1997р. за №181-р.

Він звернувся до Приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Смоляк Людмили Станіславівни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельний пай.

Проте, 18.11.2021 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи це тим, що Позивач не надав доказів родинних відносин з померлим спадкодавцем ОСОБА_3 .

Факт родинних стосунків, про встановлення якого просить Позивач, має юридичне значення, від встановлення факту залежить виникнення особистих майнових прав Позивача, а метою встановлення факту, що має юридичне значення, є можливість реалізувати своє право на спадкування.

Батько (спадкодавець ОСОБА_3 ) завжди визнавав його своїм сином, піклувався про нього в дитинстві, виховував, відносився до Позивача з особливою теплотою та увагою. Вони разом святкували всі свята, Позивач допомагав батькові по господарству, садили та обробляли присадибну земельну ділянку, проводили ремонтні роботи в будинку.

Що стосується вимог щодо визнання права Позивача на земельну ділянку в порядку спадкування, то просить суд врахувати наступне:

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звертався лише Позивач. Інші спадкоємці та родичі у ОСОБА_3 відсутні, тому Відповідачем в позовній заяві вказана місцева територіальна громада.

Враховуючи те, що він не може оформити спадщину в позасудовому порядку, просить позов задовольнити, оскільки дана позовна заява містить належне обгрунтування того, що Позивач є спадкоємцем за законом і має право на оформлення спадщини.

Просить встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживав в АДРЕСА_1 був його батьком.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживав в АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну частку (пай), у розмірі 3,54 умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_3 згідно із сертифікатом серії ВН №0113795 виданого на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення Тиврівської районної державної адміністрації від 27.06.1997р. за №181-р, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник Тиврівської селищної ради в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Свідки - ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивача по справі і бачила, що він проживав разом з матір`ю та батьком ОСОБА_3 , інших дітей у них не було та ОСОБА_5 , яка також пояснила, що вона перша вчителька позивача. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батько і син, інших дітей у них немає.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вислухавши представника позивача, покази свідків, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що розгляд справи можливо проводити у відсутності представника відповідача та приходить до наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що стверджується його свідоцтвом про смерть (а.с. 13).

Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку, що стверджується сертифікатом Серії ВН № 0113795 (а.с. 14).

Позивач, будучи спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняв шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини, утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на земельну частку (пай) позбавлений можливості, оскільки в його свідоцтві про народження відсутній запис про батька, так як його батьки на час його народження проживали у незареєстрованому шлюбі.

Враховуючи те, що від цього залежать його майнові права, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом.

Крім того, як вставлено матеріалами справи Позивач звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Смоляк Людмили Станіславівни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельний пай.

Проте, 18.11.2021 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №398/02-31 від 18.11.2021 року (а.с. 21), мотивуючи це тим, що Позивач не надав доказів родинних відносин з померлим спадкодавцем ОСОБА_3 .

Згідно п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення батьківства може бути подана особами зазначеними у ч. 3 ст. 128 СК України, тобто заявник, як дитина, яка досягла повноліття має право на подачу цієї заяви.

Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинялось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вирогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року "необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 та з моменту народження проживав разом з своєю мамою - ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 12) та копіями витягів з погосподарської книги № 7, №9 Новоміської сільської ради за період 1974-1976рр., 1977-1979рр., 1991-1995рр. (а.с. 15, 16, 17).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України.

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Факт спільного проживання позивача із батьком підтверджується Довідками Новоміського старостинського округу № 528, 529 від 24 вересня 20212 року (а.с. 18, 19), згідно яких Позивач проживав без реєстрації разом з батьком ОСОБА_3 6 років по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 та саме Позивач здійснив поховання свого батька.

Дану обставину в судовому засіданні підтвердили свідки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позивач прийняв спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї.

У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частина перша статті 1297 цього ж Кодексу зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є, зокрема, нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з частиною п`ятою та шостою статті 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також враховуються іншими судами при застосуванні таких норм прав.

Відповідно до абз. 2 п.1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року), рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевогосамоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Державний акт на земельну ділянку спадкодавцем за життя не виготовлений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на право на земельну ділянку.

Згідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні виимоги, які заявлені ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому заявлені вимоги задовольняє в повному об`ємі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 211, 223, 263 - 265, 271 - 273, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1217, 1218, 1221, 1227, 1268, 1270, 1296 ЦК України, 130, 228 СК України, ст. 53 КпШС, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживав в АДРЕСА_1 був батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживав в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну частку (пай) у розмірі 3,54 умовних кадастрових гектарів, яка належала ОСОБА_3 згідно із серитифікатом серії ВН №01137795 виданого на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення Тиврівської районної державної адміністрації від 27.06.1997 року за №181-р у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повний текст судового рішення виготовлено 06 червня 2022 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Вальчук В. В.