Справа № 216/3197/21
Провадження № 2/216/741/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, -

в с т а н о в и в:

01 червня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з шлакоблокового обкладеного цеглою житлового будинку А-1, житловою площею 34,4 кв.м, загальною площею 57,7 кв.м, цеглової кухні Б, дерев`яної уборної В, водоколонки І, замощення ІІ, парканів № 1-4. Вказане майно позивач успадкував після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім позивача на вказане майно претендував його брат ОСОБА_6 , який за життя не оформив право власності на свою частку, проживав у будинку разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 , сином ОСОБА_4 , та не міг досягти домовленості щодо користування вказаним майном.

У 2005 році ОСОБА_6 помер. Спадкоємці першої черги померлого не зверталися до нотаріуса у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, тому позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/2 частину вказаного домоволодіння. Реалізуючи своє право власника, у 2006 році позивач відчужив належне йому домоволодіння третій особі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.01.2008 у справі № 2-3144, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.01.2009, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. 27.03.2006, на ім`я ОСОБА_2 , та визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 від 21.09.2006, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Маховською С.Л., і повернено сторони в початкове становище.

Відповідачі користуючись абсолютно всім вказаним домоволодінням, право позивача на 1/2 частину не визнають, чинять йому перешкоди у користуванні майном. Позивач немає ключів від будинку та воріт домоволодіння. Будь-яка спроба вирішити питання мирним шляхом немає успіху. Посилаючись на вищевказані обставини позивач просив задовольнити позов.

08 грудня 2021 року представник відповідачів ОСОБА_8 звернувся до суду з відзивом на позов, вважає вимоги позивача не обґрунтованими. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_6 , чоловіка відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 , після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщину прийняли спадкоємці першої черги позивач, та ОСОБА_6 , після чого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з 1993 року ОСОБА_3 разом з померлим чоловіком та сином ОСОБА_4 проживали у вказаному домоволодінні. Після смерті чоловіка позивач чинив відповідачам перешкоди у користуванні домоволодінням, відключав газо- та електроенергію. ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що позивач вже прийняв спадщину та відчужив домоволодінні іншій особі. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.01.2008, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, договір купівлі-продажу, та встановлено судом, що позивач ввів в оману нотаріуса під час оформлення спадщини після смерті брата, сказавши, що у померлого відсутні неповнолітні діти. Позивач протягом десяти років не спілкувався з відповідачами, та не намагався з ними зв`язатися. Крім того, відповідачі вважали, що у позивача немає до них претензій щодо проживання у спірному домоволодінні, оскільки за життя мати та брат позивача сплатили останньому грошові кошти за 1/2 частину домоволодіння. Просив суд відмовити позивачу в позові.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідачі, представник відповідачів у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 29.10.2001 Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою після смерті матері ОСОБА_5 (а.с.10-14).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.01.2008, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.01.2009, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. 27.03.2006 на ім`я ОСОБА_2 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 від 21.09.2006 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Маховською С.Л. і повернено сторони в початкову становище (а.с.23-28).

Через відділення поштового зв`язку позивач звертався до відповідачів з листами від 09.01.2021, від 03.02.2021, від 01.03.2021, від 18.03.2021 щодо врегулювання питання спільного користування домоволодіння (а.с.29-39,41-42).

Також, згідно листів Комунального підприємства «Кривбасводоканал» від 05.10.2018, ДТЕК Дніпровські електромережі від 05.03.2021 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особові рахунки на споживачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.40, 43-45).

ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.72).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України визнано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню.

Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (статті 361 ЦК України).

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у праві володіння та користування належною йому 1/2 частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Заперечення відповідачів викладені у відзиві на позові не знайшли підтвердження в ході слухання справи будь-якими належними доказами, а тому не можуть бути покладені в основу рішення суду як встановлені судом обставини в силупринципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1816 грн, що відповідає приписам Закону України «Про судовий збір», та підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 358, 361, 383, 391 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користуванні 1/2 часткою будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передати ОСОБА_2 дублікати ключів від замків вхідних дверей будинку АДРЕСА_1 та всіх господарських приміщень на його території, у тому числі хвіртки, з відповідним відшкодуванням останнім вартості виготовлення таких дублікатів ключів.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1816 грн, тобто по 908 грн з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлене 31 травня 2022 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Ю.В.Онопченко