Провадження № 2/161/258/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кирилюк В.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Шолом С.І.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - відповідач-2, ОСОБА_3 ) про застосування наслідків недійсності правочину.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.03.2016 року він на підставі письмового нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу придбав у відповідача дві земельні ділянки площею 0,1200 га кожна, що знаходиться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область, кадастрові номери: :01:001:4266 та :01:001:4602 за ціною 83800,00 грн. Відповідно до даного договору відповідач зобов`язався до 10.07.2016 року нотаріально посвідчити вказаний договір та передати йому технічну документацію на земельні ділянки.

Крім того, відповідно до складеної розписки 10.03.2016 року ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу, отримав від нього грошові кошти в сумі 83800 грн. та зобов`язався виконати умови договору у найкоротші терміни, оформивши належним чином правовідносини, що між ними склалися.

Однак, відповідач відповідну технічну документацію на земельні ділянки не передав, а від нотаріального посвідчення договору ухиляється, посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність грошових коштів для цього.

Постановою Волинського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі №161/10304/18 у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності на земельну ділянку відмовлено.

Позивач зазначає, що оскільки договір купівлі-продажу від 10 березня 2016 року укладений в простій письмовій формі, він є недійсним в силу закону (нікчемним), на підставі ч.1 ст.220 ЦК України.

Зазначає, що на виконання умов договору він передав відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 83 800,00 грн., які, на його переконання, були використані в інтересах подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Посилаючись на вищевикладене та приписи ч.4 ст.65 СК України, ст.216 ЦК України позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 83 800,00 грн.

Позивач та його представник у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач-1 та його представник в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач-2 та її представник у судове засідання не прибули, але у письмовій заяві представник відповідача-2 просить суд слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги заперечують, з підстав викладених у письмовому відзиві. У цій же заяві вказала, що на підставі ч.8 ст.141 ЦПК України докази понесених судових витрат відповідача-2 буде подано протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено письмовий нотаріально не посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав у відповідача ОСОБА_2 дві земельні ділянки, площею 0,1200 га кожна, що знаходиться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область, кадастрові номери: :01:001:4266 та :01:001:4602 за ціною 83800,00 грн, які продавець отримав від покупця в повному обсязі до моменту підписання договору (а.с. 16, 17, цивільна справа №161/10304/18).

10.03.2016 року, ОСОБА_2 було написано розписку, що він згідно договору купівлі-продажу, отримав від позивача грошові кошти в сумі 83800,00 грн, зобов`язався до 03.07.2016 року нотаріально посвідчити укладений договір купівлі-продажу (а.с.18, цивільна справа №161/10304/18).

Вказані обставини встановлені постановою Волинського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі №161/10304/18, якою у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності на земельну ділянку відмовлено. Ці обставини повторному доказуванню не підлягають в силу ч.4 ст.82 ЦК України, адже вони встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, у якій беруть участь ті самі особи.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про необхідність застосування наслідків недійсності правочину, суд зазначає наступне.

У статті 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

В свою чергу, частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Оскільки договір купівлі-продажу від 10 березня 2016 року укладений між позивачем та відповідачем-1 стосовно нерухомого майна без його нотаріального посвідчення, що суперечить приписам ст.657 ЦК України, а у задоволенні відповідного позову про визнання договору дійсним було відмовлено, такий правочин є недійсним в силу закону, тобто, нікчемним.

В такому випадку діють правила ч.1 ст.216 ЦК України, відповідно до яких, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Зважаючи на те, що відповідач-1 отримав за недійсним правочин від позивача 83 800,00 грн., що стверджується відповідною розпискою та встановлено постановою Волинського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі №161/10304/18, ці кошти слід стягнути з відповідача-1 на користь позивача, як застосування наслідків недійсності правочину (реституції) та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Стосовно вимог до відповідача-2, суд зазначає наступне.

В наведеній вище постанові Волинського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі №161/10304/18 вказано наступне:

«Аналізуючи встановлені обставини слід вважати, що земельні ділянки, які стали предметом договору, щодо якого заявлені вимоги про визнання його дійсним, є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. За таких обставин при відчужені спірних земельних ділянок у будь-який спосіб, в обов`язковому порядку, як це передбачено положеннями ст. 65 СК України, потребувалась на це згода одного з подружжя. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що при укладені між позивачем та відповідачем 10.03.2016 року договору купівлі-продажу земельних ділянок в с. Боратин Луцького району отримувалась згода ОСОБА_3 .. При цьому в суді апеляційної інстанції апелянт у категоричній формі заперечила про обізнаність щодо укладення такого договору, а відповідно надання своєї згоди на таке укладення. При цьому ОСОБА_3 , вказуючи про напружені стосунки з ОСОБА_2 , зазначила, що не знала про наявність такого договору та про зміну власника земельної ділянки. Такі твердження апелянта ні представником відповідача, ні позивачем та його представником не спростовані.

Окрім того, вказуючи про виконання у повному обсязі умов укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі продажу земельних ділянок в с. Боратин Луцького району, зокрема передачу та отримання коштів, які передбачені договором та розпискою, сторони не довели, що такі кошти витрачені в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що б давало можливість стверджувати про створення обов`язків для ОСОБА_3 відповідно до положень ч. 4 ст. 65 СК України.»

Зі змісту вказаного слідує, що рішенням суду, яке набрала законної сили та ухвалено за участю того самого складу сторін вже встановлені обставини того, що:

1) договір купівлі-продажу від 10 березня 2016 року укладений без відома та згоди ОСОБА_3 , як другого з подружжя;

2) кошти отримані ОСОБА_2 на виконання цього договору були використані не в інтересах сім`ї.

Стверджуючи протилежне, позивач фактично намагається ревізувати висновки та обставини, які встановлені у постанові Волинського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі №161/10304/18, що не допускається в силу ч.4 ст.82 ЦПК України.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки договір від 10 березня 2016 року був укладений за відсутності згоди на це ОСОБА_3 , а кошти отримані на його виконання були використані одноособово ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для застосування положень ч.4 ст.65 СК України до розглядуваних правовідносин, тобто, покладати на ОСОБА_3 , як другого з подружжя, обов`язок повернути одержане ОСОБА_2 за недійсним правочином. Тому в цій частині позову слід відмовити.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача-1 на користь позивача слід стягнути половину судового збору, який сплачений ним при зверненні до суду, що становить 454,00 грн.

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 83 800,00 грн. (вісімдесят три тисячі вісімсот гривень).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачами у справі є:

1) ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

2) ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складений та підписаний 26 січня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк