Справа № 573/319/21
Номер провадження 2/573/9/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

24 травня 2022 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

представника позивача-відповідача: ОСОБА_7.,

представника 3-ї особи: Кузнецова А.С. ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

01 березня 2021 року ОСОБА_2 через представника звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Вимоги мотивує тим, що сторони зареєстрували шлюб 05 травня 2017 року, від подружнього життя дітей не мають. Спільне життя не склалося, сторони на даний час сторони проживають окремо. Основою розпаду сім`ї вказує відсутність взаєморозуміння між подружжям, різні погляди на критерії сім`ї та шлюбу. Вказані обставини призвели до припинення шлюбних відносин між ними. Вказує, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам позивача, тому просить розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , стягнути судові витрати у справі ( т. 1 а.с 1-7) .

Ухвалою від 10 березня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження ( т. 1 а. с. 29).

26 березня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_3 , у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 34-35).

06 квітня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, яка обгрунтована наступним. Так, він є громадянином Російської Федерації (далі - РФ) має посвідку на постійне місце проживання в Україні, є уродженцем Української УРСР. В Україні знаходиться та перебуває офіційно. Із ОСОБА_2 вони познайомилися в 2015 році через мережу Інтернет, потім було розпочато спілкування котре тривало 1-2 місяці. Згодом з грудня 2015 року вони почали проживати однією сім`єю в орендованій квартирі у АДРЕСА_1 . Разом з ними проживала донька ОСОБА_2 - ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Він почав оплачувати оренду квартири, яку винаймала ОСОБА_2 , почав надавати кошти ОСОБА_2 на дрібні витрати: лікування, їжу, одяг, для неї та її малолітньої дитини. Згодом з 2016 року сторони почали проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , котру він придбав для спільного проживання . У період з 2015 року по 2017 рік він часто їздив на офіційні заробітки до РФ у Магаданську область Омсукчанський район з режимом роботи два місяці через два місяці, де отримував достойну заробітну плату, а в 2017 році звільнився з роботи та в 2018 році отримав пенсію. Влітку 2018 року почав працювати в іншій компанії сервісним інженером «Джон Дір». Знову почав їздити до РФ з кінця квітня 2019 року, де працює на даний час в Магаданській області, м. Сусуман, ГВК «Берельох», начальником Горної збагачувальної фабрики. Шлюб між сторонами був укладений 05.05.2017 року. Що стосується ОСОБА_2 , то з 2015 по 2017 рр. ОСОБА_2 більшу частину із вказаного періоду не працювала, офіційних джерел доходу не мала, оскільки він її повністю забезпечував, зокрема оплачував навчання в Сумському педагогічному університеті (заочна форма), купував коштовні (цінні) речі: золоті прикраси та одяг, зокрема хутряну шубу, оплачував поїздки на відпочинок за кордон, зокрема до Єгипту. Також сплачував за навчання ОСОБА_2 в автомобільній школі, внаслідок чого ОСОБА_2 отримала водійське посвідчення на початку 2019 року. Крім того, також він здійснював погашення боргових зобов`язань набутих ОСОБА_2 до шлюбу. Перебуваючи у шлюбі вони набули у власність майно: грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США, 12 500, 00 грн., 35 000, 00 грн., та інших сум, була придбана побутова техніка, були накопичені депозити в ПриватБанку на ім`я ОСОБА_2 за його кошти, а також був придбаний автомобіль у ОСОБА_4 за борговою розпискою. Влітку, а саме в серпні 2019 року подружжя відпочивало в Єгипті з дитиною. Приблизно після приїзду з Єгипту ОСОБА_2 попросила його купити їй автомобіль. Він виконав прохання та купив для сім`ї автомобіль Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 . Але в борг. Саме ОСОБА_2 користувалася автомобілем в 2019, 2020 та в 2021 році. Він рідко їздив на цьому авто. Придбання автомобіля у ОСОБА_4 було укладено в інтересах сім`ї для дружини, яким вона користується до сьогодні. Відтак, враховуючи положення ст. 65 СК України ОСОБА_3 просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним та ОСОБА_2 автомобіль Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 вартістю 6 200 доларів США (що становить 156 426, 00 грн. ) об`єктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнути з ОСОБА_2 половину (1/2 частину) вартості автомобіля в розмірі 3 100 доларів США, що становить станом на 31.08.2019 року 78 213,00 грн.

Також у шлюбі сторонами спільно було набуто (куплено) ряд побутової техніки, меблі, рухомого майна, а саме:

1)Пральна машина Whirpool придбана у 2018 році, вартість котрої 9 000 грн.;

2)Холодильник Snaige 2-х камерний, придбаний у 2018 році, вартістю 8 000 грн.;

3)Пилосос Siemens, придбаний у 2019 році, вартість котрого 4 000 грн.;

4)Ноутбук Acer aspire придбаний у 2019 році, вартість котрого 18 000 грн.;

5)Стіл для манікюру вартістю 2 700 грн.;

6)Фен для волосся вартістю 1 500 грн.;

7)Манікюрний набір: лампа для сушки нігтів та гель-лаки вартістю 2 000 грн.;

8)Стіл кухонний вартістю 2 700,00 грн.

Вартість всього майна : 47 900 грн., яке ОСОБА_2 забрала із собою, коли у січні 2021 року виїжджала з квартири та забрала всі нажиті речі, залишила собі автомобіль та всі грошові кошти (сімейні накопичення) у сумі 5 000 доларів США та 12 500 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просить визнати все нажите майно під час шлюбу спільним та здійснити його поділ шляхом стягнення коштів (компенсації) з ОСОБА_2 , що буде законним з огляду на всі обставини справи. Просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 25 000, 00 грн. та витрати на сплату судового збору.

Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, об`єднано в одне провадження за правилами спрощеного позовного провадження ( т. 1 а.с. 88-89).

11 травня 2021 року до суду надійшов відзив на зустрічний позов ОСОБА_3 від ОСОБА_2 , у якому остання заперечує проти задоволення позовних вимог про поділ майна повністю, оскільки вимоги позивача ОСОБА_3 не підтверджуються належними та допустимими доказами. Відсутні докази, що свідчать про факт придбання майна, його оцінка. Що стосується автомобіля Mercedes-Benz А 140, НОМЕР_1 , то вказаний автомобілем вона використовувала в інтересах сім`ї відповідно до нотаріального доручення від 17 грудня 2020 року, що видане ОСОБА_4 , а потім продала перебуваючи у шлюбі ОСОБА_5 , а гроші віддала ОСОБА_3 . Що стосується кошті в сумі 5000 доларів США (станом на дату подання позову 139 4000,00 грн) та 12 500 грн., то вказаних грошових коштів позивач їй ніколи не надавав, депозитні рахунки відсутні. Просить відмовити повністю у задоволенні зустрічного позову та стягненні судових витрат ( т. 1 а.с. 98-102).

19 травня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника ОСОБА_3 - адвоката Стадника С.В., у якому йдеться про те, що оцінка майна, яке підлягає поділу було забране ОСОБА_2 , що буде підтверджено показами свідків. Вартість майна позивач встановлює згідно загальної інформації, яка наявна у мережі Інтернет. ОСОБА_2 не визнає вартості майна та не дає жодних доказів його вартості, тому слід прийняти докази вартості (ціни) майна які подані ОСОБА_3 . Просить зауважити, що майно дійсно було нажито подружжям у шлюбі, сторони їздили багато разів на відпочинок, змінювали місце проживання, повноцінно жили у шлюбі. Щодо автомобіля, яким користувалася ОСОБА_2 , то він дійсно був придбаний в інтересах сім`ї, але за борговою розпискою. ОСОБА_2 без його згоди продала матері автомобіль за ціною, яка не відповідає дійсності. Також остання користувалася банківською карткою ОСОБА_3 , коли він перебував в РФ, знімала кошти з картки та мала доступ до фінансів чоловіка. Гроші від продажу автомобіля ОСОБА_2 не передавала ОСОБА_3 . Цей договір купівлі-продажу є фіктивним та не дійсним, за ціною та за намірами, так як ОСОБА_2 продовжує користуватися спірним автомобілем, утримує цей автомобіль та їздить на ньому до м. Суми з м. Білопілля та навпаки, не зважаючи на те, що автомобіль належить її матері ОСОБА_5 . Просить суд провести поділ майна, яке було нажито, та майно, яке ОСОБА_2 залишила собі (грошові кошти) та автомобіль який вона продала своїй матері ( т. 1 а.с. 125-126).

19 травня 2021 року досуду надійшла заява від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвоката Стадника С.В. про забезпечення позову, в якій представник просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_5 вчиняти певні дії щодо переобладнання, зміни технічного стану, погіршення технічного стану транспортного засобу , а також відчуження ( продаж, дарування, обмін та таке інше) легкового автомобіля Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 до набрання рішенням законної сили у справі № 573/319/21 ( т. 1 а.с. 150-153).

21 травня 2021 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвоката Стадника С.В. про забезпечення позову (т. 1 а.с. 159-161).

18 травня 2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Стадника про залучення у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 ( т. 1 а.с. 156-157).

10 червня 2021 року ухвалою суду клопотання представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Стадника С.В. про залучення третьої особи задоволено. До участі у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_5 ( т. 1 а.с. 187-188).

18 травня 2021 року до суду надійшла позовна заява адвоката Кузнецова А.С., подана в інтересах 3-ї особи за зустрічним позовом - ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів ( т. 1 а.с. 138-148).

10 червня 2021 року ухвалою суду у прийнятті позовної заяви адвоката Кузнецова А.С., поданої в інтересах 3-ї особи за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, відмовлено. Позовну заяву адвоката Кузнецова А.С., подану в інтересах 3-ї особи за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів повернуто адвокату Кузнецову А.С. ( т. 1 а.с. 185-186).

23 червня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - ОСОБА_5 , у яких остання зазначає, що 04 січня 2021 року вона придбала автомобіль у ОСОБА_2 за договором купівлі - продажу за 15 000 грн., який належав ОСОБА_4 , про що було відомо ОСОБА_3 . Вказаний автомобіль був придбаний за такою ціною, оскільки його технічний стан був не належний, автомобіль потребував значних вкладень. Тому вважає позовні вимоги щодо поділу даного автомобіля такими, що не підлягають задоволенню ( т. 1 а.с. 192-193).

25 червня 2021 року до суду надійшла апеляційна скарга адвоката Кузнецова А.С., подана в інтересах 3-ї особи за зустрічним позовом ОСОБА_4 про скасування ухвали Білопільського районного суду про відмову у прийнятті позовної заяви адвоката Кузнецова А.С., в інтересах 3-ї особи за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів ( т. 1 а.с. 214-215).

04 серпня 2021 року постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Кузнецова А.С. залишено без задоволення, у ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 10 червня 2021 року залишено без змін (т. 1 а.с. 246 -247).

17 серпня 2021 року до суду від адвоката Стадника С.В. надійшла уточнена зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, у якій позивач за зустрічним позовом уточнив позовні вимоги, а саме просив :

1.Визнати за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 автомобіль вартістю 6200 доларів США, що становить в Українській гривні 156 426, 00 грн. США Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнути з ОСОБА_2 половину (1/2 частину) вартості автомобіля Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 в розмірі 3 100 доларів США, що становить в Українській гривні станом на 31.08.2019 року 78 213 грн.;

2. Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 об`єктами спільної сумісної вартості рухоме майно, вартістю 47 900 грн., а саме:

Пральну машину Whirpool придбана у 2018 році, ринкова вартість котрої 9 000 грн.;

Холодильник Snaige 2-х камерний, придбаний у 2018 році, ринкова вартість котрого 8 000 грн.;

Пилосос Siemens, придбаний у 2019 році, ринкова вартість котрого 4 000 грн.;

Ноутбук Acer aspire придбаний у 2019 році, ринкова вартість котрого 18 000 грн.;

Стіл для манікюру, ринкова вартість котрого 2 700 грн.;

Фен для волосся, ринкова вартість котрого 1 500 грн.;

Манікюрний набір: лампа для сушки нігтів та гель-лаки, середня вартість котрого 2 000, 00 грн.;

Стіл кухонний, ринкова вартість котрого 2 700 грн., та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнути з ОСОБА_2 половину (1/2 частину) вартості майна в розмірі 23 950 грн.;

3. Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5 000 доларів США (станом на дату подання позову 139 400 грн.) 12 500 грн., 20 000 грн. спільним сумісним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнути з ОСОБА_2 половину (1/2 частину) вартості майна в розмірі 85 850 грн.

4. Визнати боргове зобов`язання за укладеної письмовою борговою розпискою від 30.08.2019 року в розмірі 5200 доларів США складену ОСОБА_3 як спільним боргом для обох з подружжя, а саме спільним боргом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 та стянути судові витрати ( т. 2 а.с. 9-13).

01 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на уточнену зустрічну позовну заяву від представника ОСОБА_2 - адвоката Пашкова С.І. про заперечення уточнених позовних вимог ( т. 2 а.с. 29-32).

Ухвалою суду від 03 вересня 2021 року клопотання представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Стадника С.В. про допит свідка задоволено. Викликано до суду для допиту свідка ОСОБА_6 ( т. 2 а.с. 55-56).

Ухвалою суду від 03 вересня 2021 року клопотання представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Стадника С.В. про призначення судової автотоварознавчої експертизи задоволено. Призначена по справі судова автотоварознавчу експертиза, на вирішення якої поставити наступні питання:

1) Яка дійсна ринкова вартість легкового автомобіля ««Mercedes-Benz А 140», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_2 , на час проведення експертизи? Зобов`язано власника автомобіля «Mercedes-Benz А 140», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_2 ОСОБА_5 надати транспортний засіб для огляду експерту .

2) У випадку неможливості встановлення дійсної ринкової вартості легкового автомобіля ««Mercedes-Benz А 140», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_2 , визначити ринкову вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля на час проведення експертизи? Провадження у справі зупинено ( т. 2 а.с. 57-58).

21 вересня 2021 року ухвалою суду поновлено провадження у справі для вирішення клопотання судового експерта про надання додаткових доказів ( т. 2 а.с. 67).

22 листопада 2021 року ухвалою суду клопотання судового експерта автотоварознавця Варуха В. О. задоволено, надано дозвіл судовому експерту Варусі В.О. провести судову автотоварознавчу експертизу легкового автомобіля ««Mercedes-Benz А 140», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_2 , без об`єкта дослідження за матеріалами, наявними в справі. Провадження у справі зупинено ( т. 2 а.с. 120-122).

13 січня 2022 року ухвалою суду поновлено провадження у справі після надходження висновку експерта ( т. 2 а.с. 173).

У судове засідання позивач за основним позовом ОСОБА_2 не з`явилася, раніше під час розгляду справи просила задовольнити її позов про розірвання шлюбу, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі по причині його безпідставності та недоведеності.

Представник позивача за основним позовом ОСОБА_2 - адвокат Климов К.В., який приймав участь під час розгляду справи у режимі відеоконференції, просив задовольнити основний позов ОСОБА_2 , а у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі із підстав, які викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву та у відзиві на уточнену позовну заяву.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та представник останнього - адвокат Стадник С.В. до суду не з`явилися. Від представника надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Раніше, під час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 основний позов не визнав, зустрічний позов підтримав повністю із мотивів вказаних у позові. Його представник - адвокат Стадник С.В. раніше у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ( уточненим) позовом. Ввважає позовні вимоги заонними і обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю ( т. 2 а.с. 209).

У судове засідання третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_4 не з`явився, його представник - адвокат Кузнецов А.С., який приймав участь під час розгляду справи у режимі відеоконференції, просив задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом.

У судове засідання третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_5 не з`явилася, раніше направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_3 вважає такими, що не підлягають задоволенню ( т. 1 а.с. 192, т. 2 а.с. 37).

Заслухавши представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , представника ОСОБА_4 - Кузнецова А.С. , повно, всебічно і об`єктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. ст. 76-78, ст. 81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Під час розгляду справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлені клопотань.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі тих доказів, які надані сторонами.

Щодо первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Білопілля Сумської області ( т. 1 а.с. 9-12)

ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в Українській РСР, є громадянином Російської Федерації, зареєстрований у АДРЕСА_3 ( т. 1 а.с. 54-56).

Сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 05 травня 2017 року у Ковпаківському районному у м. Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про що складено відповідний актовий запис за № 364. Після реєстрації шлюбу позивач залишила собі прізвище ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ( т. 1 а. с. 7).

Від подружнього життя сторони спільних дітей не мають. ОСОБА_2 виховує доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вбачається із свідоцтва про народження серії № НОМЕР_6 ( т. 1 а.с. 16 ).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що причиною розпаду сім`ї вказує відсутність взаєморозуміння між подружжям, різні погляди на критерії шлюбу та сім`ї, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Сторони тривалий час проживають окремо.

Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з даним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено у судовому засіданні сторони не мають наміру зберегти шлюб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї, поновлення шлюбних відносин та подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам позивача.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України).

Відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Оскільки позивач за основним позовом не змінювала своє прізвище під час реєстрації шлюбу, то суд вважає і надалі залишити їй прізвище ОСОБА_2 .

Щодо зустрічного позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

За правилами ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За приписами ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Відповідно до положень ст. 68 СК України та роз`яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбними договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Аналогічні положення закріплені і в ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України.

Зокрема, частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Відповідно до п. п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Суд також звертає увагу, що відповідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Щодо визнати за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 автомобілю вартістю 6200 доларів США, що становить в Українській гривні 156 426, 00 грн. США Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності та стягнення з ОСОБА_2 половину (1/2 частину) вартості автомобіля Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 в розмірі 3 100 доларів США, що становить в Українській гривні станом на 31.08.2019 року 78 213 грн., суд зазначає наступне.

Так, звертаючись до суду із зустрічним позовом, позивач ОСОБА_3 та його представник Стадник С.В. посилалися на те, що згоду на відчуження автомобіля Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , придбаного за борговою розпискою в інтересах він сім`ї він не надавав.

17 грудня 2020 року ОСОБА_4 видав довіреність на ім`я ОСОБА_2 , якою уповноважив останню, зокрема, представляти його інтереси в Регіональних сервісних центрах МВС з усіх пов`язаних питань з експлуатацією автомобіля Mercedes-Benz А140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , в тому числі з правом зняття його з обліку, продажу або обміну (т. 1 а.с. 103-104).

Із копії договору Купівлі - продажу транспортного засобу № 5941/2021/2369219 від 04 січня 2021 року , складеного та оформленого в Територіальному сервісному центрі МВС № 5941 РСЦ МВС в Сумській області м. Глухів , продавець ОСОБА_4 від імені якого діє ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_5 купила транспортний засіб марки Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 за п`ятнадцять тисяч гривень ( т. 1 а.с. 106).

Із Висновку № 01/2022 судової автотоварознавчої експертизи, проведеної експертом автотехніком Варухою В.О., на виконання ухвали суду від 03.09.2021 року встановлено, що дійсна ринкова вартість автомобіля марки Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , подібного за своїми якостями ( технічними характеристиками) на час відчуження, станом цін на час проведення експертизи за матеріалами, наявними в справі, без урахування ПДВ, складає 162 317 грн. ( т. 2 а.с. 141-171).

Проте судом встановлено, що власником транспортного засобу - автомобіля марки Mercedes-Benz А 140, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , до його відчуження 04.01.2021 року була не ОСОБА_2 , яка лише використовувала його в інтересах сім`ї, про що не заперечував сам ОСОБА_3 , а третя особа- ОСОБА_4 . Таким чином, оскільки у судовому засіданні встановлено, що вказаний автомобіль не належав сторонам у справі ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_3 , позовна вимога за зустрічним позовом про визнання вказаного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги за зустрічним позовом про визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 об`єктами спільної сумісної вартості рухоме майно, вартістю 47 900 грн., а саме: пральну машину Whirpool придбана у 2018 році, ринкова вартість котрої 9 000 грн.; холодильник Snaige 2-х камерний, придбаний у 2018 році, ринкова вартість котрого 8 000 грн.; пилосос Siemens, придбаний у 2019 році, ринкова вартість котрого 4 000 грн.; ноутбук Acer aspire придбаний у 2019 році, ринкова вартість котрого 18 000 грн.; стіл для манікюру, ринкова вартість котрого 2 700 грн.; фен для волосся, ринкова вартість котрого 1 500 грн.; манікюрний набір: лампа для сушки нігтів та гель-лаки, середня вартість котрого 2 000, 00 грн.; стіл кухонний, ринкова вартість котрого 2 700 грн., та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнення з ОСОБА_2 половину (1/2 частину) вартості майна в розмірі 23 950 грн., суд зазначає наступне.

Так, за нормами статей 81 та 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Однак, якщо суд має обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тоді такі обставини справи підлягають доведення сторонами в загальному порядку.

Аналізуючи наявні письмові докази в світлі наведених вище правових норм, беручи до уваги невизнання відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 позовних вимог у повному обсязі, суд не може визнати належними та допустимими доказами роздруківки із інтернет-магазинів що підтверджують вартість набутого у шлюбі майна та побутової техніки, виконаної із мережі Інтернет, тому не бере їх до уваги при вирішенні справи.

Наступним письмовим доказом, наданим стороною позивача як письмовий доказ, є копія договору про надання туристичних послуг № 65852 від 19.12.2.2020 року, з якого вбачається, що сторони планували туристичну подорож із15.01.2021 по 22.01.2021 року. Проте, позовні вимоги за зустрічним позовом не пов`язані із розподілом витрат за вказану путівку, тому даний доказ також не є належним.

Також позивачем за зустрічним позовом в якості доказів надані фото світлини із зображенням сторін та їх рідних, хоча самі фотографії не містять дати зйомки. Дослідивши їх, можна зробити висновок про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були у шлюбі, разом проводили час та відпочивали. Крім того, у своїх поясненнях у судовому засіданні як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 не заперечували факту спільного відпочинку в той час, коли ОСОБА_3 перебував в Україні.

Таким чином, Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не довів перед судом, що в період шлюбу з ОСОБА_2 вони спільно придбавали рухоме майно, що зазначене в зустрічній позовній заяві, оскільки на підтвердження даного факту не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б кожен окремо або в сукупності підтверджували б наведені в позові обставини щодо придбання меблів, побутової техніки та інших речей домашнього вжитку. Лише зазначення в заявах по суті справи переліку рухомого майна без відповідних підтверджуючих документів (акт опису майна, квитанції, чеків, накладних тощо), які б містили інформацію про час, місце, вартість та ім`я покупця, саме по собі не свідчить про наявність у сторін такого майна на час розгляду справи, не підтверджує його вартість, що зазначена в позовній заяві.

Крім того, дані обставини у судовому засіданні заперечувалися ОСОБА_2 , яка просила відмовити в задоволенні позову також в частині поділу рухомого майна за недоведеністю. Таким чином, суд вважає, що вказана вимога також не підлягає до задоволення, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження фактів придбання вказаних товарів, а тому суд вважає факт придбання в період шлюбу вказаних вище речей недоведеним, а вимоги ОСОБА_3 про визнання їх об`єктами спільної сумісної власності, поділу та стягнення із ОСОБА_2 Ѕ частки вартості майна у сумі 23 930 грн. такими, що не підлягають задоволенню через недоведеність.

Крім того, не підлягає до задоволення вимога за зустрічним позовом про визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 5 000 доларів США (станом на дату подання позову 139 400 грн.), 12 500 грн. та 20 000 грн. спільним сумісним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності стягнення з ОСОБА_2 половину (1/2 частину) вартості майна в розмірі 85 850 грн., оскільки в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом та його представник також не довели факту наявності вказаних грошових коштів у сторін у період шлюбу із підстав вказаних вище.

Щодо визнання боргового зобов`язання за укладеної письмовою борговою розпискою від 30.08.2019 року в розмірі 5 200 доларів США складену ОСОБА_3 спільним боргом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 , то суд зазначає наступне.

Так, крім права спільної сумісної власності на придбане майно в інтересах сім`ї за рахунок позичених грошових коштів, внаслідок укладення договорів позики також може виникати і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Проте позивач за зустрічним позовом не довів перед судом наявність спільного грошового зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перед третьою особою - ОСОБА_4 в розмірі 5 200 доларів США , а наявна у матеріалах справи копія розписки не є належним доказом на підтвердження вказаних вимог.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення» передбачено, що суд у мотивувальній частині рішення повинен наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також надати оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд повинен надати належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову щодо факту проживання у фактичних шлюбних відносинах, набуття спірного майна сторонами під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Виходячи з вищенаведеного, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, тому із ОСОБА_3 підлягають стягненню кошти на користь ОСОБА_2 у сумі 908 ( дев"ятсот вісім) грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю, судові витрати, які поніс позивач ОСОБА_3 , не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, статями 367, 372 ЦК України, статтями 60, 61, 70, 71 СК України, суд

п о с т а н о в и в :

Первісний позов ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_7 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05 травня 2017 року у Ковпаківському районному у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про що складено відповідний актовий запис № 364, розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити - ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 908 ( дев"ятсот вісім) грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 червня 2022 року.

Суддя