Справа № 169/153/20
Провадження № 2/169/102/22
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Хвіц Г.Й.

за участю секретаря судового засідання Мисюка П.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 18 січня 2008 року між сторонами у справі був укладений договір (без номера), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у нього станом на 31 грудня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 11 631.56 гривень, Банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.

Ухвалою судді Турійського районного суду Волинської області провадження у справі відкрито та розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позов визнав частково, на суму 3 644.74 гривень. При цьому зазначив, що він є військовослужбовцем, який 09 квітня 2015 року був мобілізований до Державної прикордонної служби України у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, проходив військову службу у Збройних Силах з 09 квітня 2015 року до 24 січня 2021 року, тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вказуючи, що оскільки станом на 01 квітня 2015 року його заборгованість перед Банком становила 7 815.59 гривень, після чого він сплатив заборгованість в сумі 4 170.85 гривень, яка протиправно зарахована Банком на погашення процентів, пені та штрафів, просив позов задовольнити частково, на суму 3 644.74 гривень, а в решті позову відмовити.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідно до виписки по рахунку станом на 21 грудня 2021 року заборгованість відповідача становить 7 101.63 гривень.

Представник позивача - Гребенюк О.С. у вказане судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до позовної заяви додав клопотання, в якому вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи та просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився і від нього не надійшло повідомлення про причини його неявки. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як установив суд, що 18 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання заяви (а. с. 6), згідно з яким Банк відкрив відповідачу картковий рахунок, видав платіжну картку, на яку встановив кредитний ліміт у сумі 200 гривень та визначив базову відсоткову ставку за кредитним лімітом в розмірі 36 % із розрахунку 360 днів у році.

Того ж дня відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій сторони погодили, що погашення заборгованості за кредитним лімітом та нарахованими процентами здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від залишку заборгованості за кредитним лімітом до 25 числа місяця, наступного за звітним (а. с. 13).

На виконання умов договору відповідачу було видано картку № НОМЕР_1 , яка неодноразово перевидавалася, останній раз 27 січня 2012 року, і термін її дії встановлено до жовтня 2015 року (а. с. 41).

18 січня 2008 року на картку відповідача було встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 гривень, який неодноразово було збільшено, в максимальному розмірі - до 5 800 гривень, 15 січня 2020 року - зменшено до 0 гривень (а. с. 42).

Банк, надавши відповідачу кошти, свої зобов`язання виконав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованості за простроченими відсотками, пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені та штрафів до задоволення не підлягають.

Крім того, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 541.43 гривень та 4 860.06 гривень відсотків за користування кредитом, що нараховані станом на 31 грудня 2019 року.

При цьому розмір відсотків за користування кредитом та порядок погашення заборгованості визначені сторонами в анкеті - заяві від 18 січня 2008 року та довідці про умови кредитування.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та довідку про умови кредитування відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Крім того, з руху коштів по рахунку (а.с.35-40) вбачається, що ОСОБА_1 отримав та використовував кредитні кошти, далі неодноразово порушував умови договору, бо не сплачував обов`язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який 09 квітня 2015 року був мобілізований до Державної прикордонної служби України у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, проходив військову службу у Збройних Силах з 09 квітня 2015 року до 24 січня 2021 року.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеної у Постанові від 30 травня 2018 року у справі №521/12726/16-ц (касаційне провадження №61-16144св18).

Таким чином, оскільки відповідач є військовослужбовцем, який брав участь у проведені антитерористичної операції, тому з урахуванням Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відсотки за користування кредитними коштами та штрафні санкції не підлягають до нарахування та стягненню у період після 09 квітня 2015 року - коли відповідач був мобілізований до Державної прикордонної служби України у зв`язку з проведенням антитерористичної операції.

Згідно з наданим Банком розрахунком станом на 01 квітня 2015 року у відповідача перед Банком була наявною заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 541.43 гривень (5 406.40 гривень - поточна заборгованість + 135.03 гривень - прострочена заборгованість), та за процентами за користування кредитними коштами - 2 009.19 гривень (а. с. 7-12).

Відповідно до виписки по рахунку станом на 21 грудня 2021 року, пояснень позивача, що викладені у відповіді на відзив, заборгованість відповідача становить 7 101.63 гривні (а. с. 81 на звороті - 87).

Виходячи з того, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані Банком на кредитну картку у розмірі, що не перевищує максимального розміру кредитного ліміту, але не повернув їх, сторони погодили розмір відсотків за користування кредитом, то суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 7 101.63 гривень є підставними і підлягають до задоволення. В решті позову слід відмовити.

Заперечення відповідача з посиланням на те, що після 01 квітня 2015 року, а саме: 15 червня 2015 року, 18 грудня 2015 року, 29 березня 2016 року, 16 вересня 2016 року та 17 січня 2017 року він сплатив заборгованість в сумі 4 170.85 гривень суд не приймає до уваги, оскільки з виписки по рахунку видно, що у вказані дати мала місце відміна штрафів та процентів військовослужбовцям.

У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог (61.05%) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 283.27 гривень (2 102 гривень*61.05%).

На підставі викладеного, статей 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1054 ЦК України та керуючись статтями 141, 263 - 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором (без номера) від 18 січня 2008 року в розмірі 7 101 (сім тисяч сто одна) гривня 63 (шістдесят три) копійки.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1 283 (одна тисяча двісті вісімдесят три) гривні 27 (двадцять сім) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування позивача - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, .

Ім`я представника позивача - Гребенюк Олександр Сергійович, місце перебування: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Високопільським РС УДМС України в Херсонській області 20 грудня 2013 року.

Ім`я відповідача - ОСОБА_1 , житель: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Турійським РВ УМВС України у Волинській області 08 квітня 2010 року.

Повне рішення складено 25 січня 2022 року.

Головуючий