КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Горбачова І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Тарасовою-Патрай Ксенією Андріївною, яка діє на підставі довіреності, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Хрещатик», Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НБУ, треті особи: ПАТ КБ «Хрещатик», ДКСУ, в якому просив стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань НБУ на користь позивача 436 815,57 грн майнової шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у червні 2014 року між ним та ПАТ КБ «Хрещатик» було укладено договір № 153D-1769 банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківських металах на термін з 10.06.2014 по 10.06.2016 та договір № 0978 банківського рахунку фізичної особи.

На підставі постанови правління НБУ від 05.04.2016 № 234 «Про віднесення ПАТ КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО, 05.06.2016 прийнято рішення № 463 про запровадження з 05.06.2016 тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Хрещатик».

23.06.2016 позивачем було подано заяву про включення до реєстру кредиторів, заяві було присвоєно вх. № 4920 від 23.06.2016. Відповіддю від 15.08.2016 № 20/7483 було повідомлено, що кредиторські вимоги ОСОБА_1 були акцептовані в розмірі 436 815,57 грн.

Позивач вважав зазначену суму за вкладом збитками, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на підставі ст. 1173 ЦК України, оскільки внаслідок протиправного рішення, а саме прийняття постанови правління НБУ від 05.06.2016 № 234 «Про віднесення ПАТ КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» з наступною процедурою ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик», була припинена банківська діяльність, а як наслідок, позбавлено позивача права вільного користування грошовими коштами, які знаходились на депозитному рахунку, які не було компенсовано за рахунок гарантованої суми від ФГВФО.

Таким чином, позивач укладаючи Договір № 1530-1769 банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківських металах від 10.06.2014, внаслідок бездіяльності відповідача, не був належним чином повідомлений про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності.

Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 12.09.2016 № 1776 було прийнято рішення про затвердження переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ КБ «Хрещатик», і вимоги позивача віднесено до 7ї черги. Крім того, ФГВФО не зможе застосувати положення ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в якій надано можливість ФГВФО у разі недостатності майна банку звернутися до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. Через те, що рішенням суду встановлено, що саме бездіяльність НБУ призвела до заподіяння шкоди вкладникам та кредиторам банку. А тому, можливість отримання коштів в порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів» не може бути здійснена (а.с. 4-8).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2021 позов ОСОБА_1 до НБУ, треті особи: ПАТ КБ «Хрещатик», ДКСУ про відшкодування матеріальної шкоди залишено без задоволення (а.с. 184).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що за результатами здійснення НБУ планової інспекційної перевірки ПАТ КБ «Хрещатик» за період діяльності з 01.03.2011 по 01.05.2014 було встановлено високий рівень кредитного та валютного ризиків, а також недостатній рівень внутрішнього контролю за окремими напрямками роботи. Але, при цьому, НБУ не було вжито належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ КБ «Хрещатик». Банк продовжував здійснювати свою діяльність та видавати депозити. Так, в червні 2014 році позивач віддав свої кошти ПАТ КБ «Хрешатик» на депозит. Протиправна бездіяльність НБУ призвела до фактичного обману вкладників (приховування інформації про проблемність банку, невжиття жодних адекватних негайних, рішучих дій щодо врегулювання діяльності, захисту існуючих та потенційних вкладників), як наслідок останні віддали свої останні гроші, а тепер позбавлені можливості повернути свої вклади.

Зазначає, що суд не вирішив спір. У судовому засіданні було доведено, що відповідно до фінансової звітності Банку, позивачу не можуть бути повернуті належні йому грошові кошти в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Задоволення вимог кредиторів в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неможливим, тобто неефективним. Відмовивши позивачу, національний суд залишив спір невирішеним (а.с. 186-189).

28.10.2021 НБУ подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що зазначені скаржником підстави для скасування оскарженого рішення є такими, що не відповідають дійсності, не містять обставин, які б свідчили про порушення судом норм матеріального права (а.с. 202-212).

В судовому засіданні представник НБУ - Крайдуба В.І. заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Слід зазначити, що в матеріалах справи міститься лише вступна та резолютивна частини оскаржуваного рішення, повний текст судового рішення відсутній з огляду на настання 11.09.2021 смерті судді (а.с. 185).

За таких обставин, оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України, а саме у ньому відсутні описова та мотивувальна частина, що є порушенням норм процесуального права, що у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, та ухваленням нового.

При вирішенні справи по суті, судом апеляційної інстанції встановлено, що 10.06.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Хрещатик» був укладений Договір № 1530-1769 банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківських металах.

Відповідно до п. 1.1 цього Договору банк приймає банківські метали (золото вкладника у сумі 13.664065 унцій (425 грам) на термін: з 10.06.2014 по 10.06.2016.

Підтвердженням внесення банківського метала є квитанція № 03 та № 02 від 10.06.2014 та Акт прийому-передачі банківських металів № 1 до депозитного договору у банківських металах «Золотий стандарт» № 1530-1769 від 10.06.2014.

Також, 10.06.2014 між позивачем та банком було укладено Договір № 0978 банківського рахунку фізичної особи.

На підставі постанови Правління НБУ від 05.04.16 № 234 «Про віднесення ПАТ КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО 05.04.16 прийнято рішення № 463 про запровадження з 05.04.16 тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Хрещатик».

Відповідно до рішення Правління НБУ від 02.06.2016 № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» і делегування повноважень ліквідатора банку».

23.06.2016 позивачем було подано заяву про включення до реєстру кредиторів. Заяві було присвоєно вх. № 4920 від 23.06.2016.

Відповіддю від 15.08.2016 № 20/7483 було повідомлено, що кредиторські вимоги ОСОБА_1 були акцептовані в розмірі 436 815,57 грн.

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад) зобов`язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 527 ЦК України встановлена обов`язковість виконання зобов`язання належними сторонами - боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Так, банківські метали були внесені на вкладний депозитний рахунок позивача на підставі Договору банківського вкладу, що укладений між вкладником та банком. НБУ не є стороною у договірних відносинах, що виникли між позивачем та ПАТ КБ «Хрещатик», а отже у нього відсутні зобов`язання стосовно виконання умов договорів, укладених між позивачем та ПАТ КБ «Хрещатик».

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини (далі - Закон про гарантування вкладів).

Закон про гарантування вкладів установлює правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між ФГВФО, банками, НБУ, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

У пункті 8 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що йому не суперечить.

Тобто у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, приписи Закону про гарантування вкладів є спеціальними відносно приписів інших нормативних актів, що регулюють відповідні правовідносини.

Згідно із ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

За пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, крім виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Якщо на момент ухвалення судом першої інстанції рішення про стягнення з банку відсотків по депозиту в банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 127/2709/15-ц (провадження № 6-2001цс15), від 13.06.2016 у справі № 208/9760/14-ц (провадження № 6-1123цс16) та від 12.04.2017 у справі № 757/5583/15-ц (провадження № 6-350цс17).

Схожі висновки підтверджені в постановах Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 362/7975/15-ц (провадження № 61-8798св18), від 29.08.2018 у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-254цс18), від 22.08.2018 у справі № 559/1777/15-ц (провадження № 14-263цс18), від 13.03.2018 у справі № 910/23398/16 (провадження № 12-20гс18), від 25.01.2018 у справі № 711/2644/16-ц (провадження № 61-505св17).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що інший підхід до задоволення вимог окремих кредиторів, у тому числі вкладників, може негативно вплинути на принцип конкурсу кредиторів, на якому ґрунтується процесуальний механізм інституту неспроможності.

Висновки ВП ВС у постанові від 25.01.2022 у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14- 184 цс 20).

Вимоги кредиторів задовольняються відповідно до черговості, встановленої статтею 52 Закону про систему гарантування. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом відшкодовуються у четверту чергу.

Позивач зазначає, що відповідно до листа ПАТ КБ «Хрещатик» № 20/7483 від 15.08.2016 (копія якого знаходиться в матеріалах справи) його кредиторські вимоги в сумі 436 815,57 грн. за Договором банківського вкладу були внесені в реєстр кредиторських вимог Банку та підлягають задоволенню в сьому чергу за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) Банку.

Так, між позивачем і ПАТ КБ «Хрещатик» виникли договірні відносини, а тому стягнення суми вкладу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону про систему гарантування.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, і повноваження ФГВФО як ліквідатора ПАТ КБ «Хрещатик» припинено.

Таким чином, вимоги за зобов`язанням між позивачем та ПАТ КБ «Хрещатик» за Договорами банківського вкладу/рахунку вважаються погашеними.

Доводи позивача про стягнення з НБУ суми за договорами банківського вкладу/рахунка, яка є погашеною в силу прямого припису закону, як відшкодування майнової шкоди не ґрунтуються на вимогах Закону.

Згідно норм ЦК України, протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди (умислу або необережності). Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння.

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом (постанова Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі № 6-168цс13).

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою та вини.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

При цьому, виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб`єктивного права. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Вищевказані висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 22.05.2018 по справі № 915/1015/16, від 25.06.2018 по справі № 916/1991/17, від 12.06.2018 по справі № 908/999/17.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 81 ЦПК України та норм ЦК України, а також висновки Верховного Суду, позивач, який звернувся з позовом про відшкодування майнової шкоди повинен довести наявність всіх чотирьох елементів правопорушення.

Однак, позивачем не доведено, що внаслідок дії (бездіяльності) НБУ було порушено його право на отримання коштів за Договорами банківського вкладу. Також, позивачем не доведено наявності завданої шкоди (розмір вкладу не є розміром шкоди у розумінні статті 1166, 1173 ЦК України) та вини, як необхідних елементів складу цивільного правопорушення. Відповідно, відсутній і причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заявленими до стягнення збитками.

Посилання позивача на рішення суду по справах № 826/9802/17 та № 826/15685/16 не є доказом наявності протиправної поведінки чи причинно-наслідкового зв`язку, адже в зазначених рішеннях не міститься жодного висновку про те, що внаслідок дій або бездіяльності НБУ були порушені права позивача на отримання коштів за договорами банківського вкладу чи за договорами банківського рахунку, а причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Щодо постанови Шостого апеляційного адміністративного суду по справі № 640/18835/19 від 13.10.2020, слід зазначити наступне, що у вказаному рішенні не міститься жодного висновку про те, що внаслідок дій або бездіяльності НБУ було порушено право позивача чи інших кредиторів ПАТ КБ «Хрещатик» на отримання коштів за договорами банківського вкладу (депозиту) чи за договорами банківського рахунку. Позивачем не зазначено, які такі певні обставини дають підстави стверджувати про наявність шкоди та причинно-наслідкового зв`язку.

Вищевказані судові рішення не містять висновків про те, що внаслідок дій або бездіяльності НБУ було порушено право позивача на отримання коштів за договорами банківського вкладу (депозиту) чи за договорами банківського рахунку та/чи про те, що позивачеві була завдано будь-якої шкоди.

Таким чином, позивачем не доведено, що внаслідок прийняття рішень/дій/бездіяльності НБУ порушено його право як клієнта ПАТ КБ «Хрещатик» на отримання вкладу за договором банківського вкладу, не доведено завдану шкоду позивачу, не доведено причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями.

Згідно ч. 1 ст. 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 265, 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Тарасовою-Патрай Ксенією Андріївною, яка діє на підставі довіреності задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Національного банку України, треті особи: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Хрещатик», Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 31 травня 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська