Справа № 932/2745/21
Провадження № 2/932/1023/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кондрашова І.А.,

за участю секретаря судового засідання Мотуз Я.А.,

представника позивача - адвоката Міронова В.О.,

представника відповідача - адвоката Поповського Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про поділ майна подружжя. Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 03 березня 2021 року. У власності подружжя є спільна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , де останні проживали разом з дітьми. Станом на 21 лютого 2021 року подружжя мало грошові заощадження у розмірі 90 272, 00 грн. та 3610 доларів США, 00 центів, які є об`єктом права спільної сумісної власності. Як зазначає позивач, ці кошти належать подружжю у рівних частках та зберігались у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , проте після погіршення відносин між подружжям та розірвання шлюбу ці грошові кошти забрала відповідача та відмовляється добровільно їх поділити. У зв`язку із цим, позивач змушений звернутися за захистом своїх прав та просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти (заощадження) у розмірі 90 272, 00 грн. та 3610 доларів США, 00 центів та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь половину цих коштів, а саме 45 136, 00 грн. та 1805 доларів США, 00 центів.

Відповідач надала відзив на позову заяву, відповідно до якого вказує, що позивачем не доведено факту того, що такі грошові кошти були у подружжя, оскільки згідно декларації про майновий стан позивача, він задекларував готівкові кошти у сумі 11 000 грн. Вдома у них ніколи не зберігалась така велика сума грошових коштів, тим паче позивач не довів джерело походження цього майна. На підтвердження своїх вимог позивач не надає жодного доказу, а всі факти, на які посилається у позові, ґрунтуються лише не припущеннях. Доводи позивача про те, що й нього не було доступу до квартири, є неспроможними, оскільки він проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а жінка сама пішла від нього та зняла квартиру в оренду. Після повернення до квартири відповідач побачила відкритий сейф та обручку чоловіка. Жодних грошових коштів не було. За таких обставин просить суд відмовити у задоволенні позову за недоведеністю обставин, на які посилається ОСОБА_1 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2022 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмета і підстав позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши на необґрунтованість позову. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який укладено 17 липня 2010 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

У спільній сумісній власності подружжя є квартира, розташована адресою: АДРЕСА_1 , де останні проживали разом з дітьми.

Позивач вказує, що станом на 21 лютого 2021 року подружжя мало грошові заощадження у розмірі 90 272, 00 грн. та 3610 доларів США, 00 центів. Зазначені кошти, на думку позивача, є об`єктом права спільної сумісної власності і підлягають поділу між подружжям в рівних частках.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. До майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, відноситься: майно, набуте у шлюбі (за винятком речей індивідуального користування); доходи, отримані кожним із подружжя (заробітна плата, пенсія, стипендія тощо); речі, придбані для одного із подружжя для професійних занять (музичні інструменти, лікарське устаткування, оргтехніка тощо).

Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте до шлюбу; майно, набуте у шлюбі на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте у шлюбі за кошти, які належали їй чи йому особисто; житло, набуте у шлюбі внаслідок його приватизації; земельна ділянка, набута у шлюбі внаслідок приватизації; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги (суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню); кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала та відшкодування завданої моральної шкоди; страхові суми за обов`язковим чи добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, які були особистою приватною власністю кожного з подружжя; майно, набуте за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (за рішенням суду); якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, і кошти, які належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю; якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів).

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Норми статей 57, 60, 61, 70 Сімейного кодексу України встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Однак для того, щоб перекласти тягар доказування обставин та спростування презумпції спільної сумісної власності на відповідача, необхідно, щоб суд мав у наявності власне сам предмет поділу, тобто конкретно визначене майно, наприклад, квартиру, автомобіль, будь-яке інше конкретизоване та чітко визначене майно. Позивачем не враховано, що сімейні заощадження з точки зору доказування є складним об`єктом, оскільки зазвичай подружжя, яке має такі заощадження, жодним чином не фіксує кількість таких коштів, їх походження та власне, належність подружжю чи одному із подружжя.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Проте позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував той факт, що такі грошові кошти взагалі були у подружжя, де вони зберігались, джерело їх походження, їх кількість тощо.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд не може ухвалити рішення, пославшись лише на особисті пояснення позивача про те, що такі грошові кошти дійсно були у подружжя, оскільки цим буде порушено основні принципи доказування у цивільному процесі, а також права та інтереси відповідача.

Клопотання про допит малолітніх дітей як свідків, судом було залишено без задоволення, оскільки діти в силу свого малолітнього віку не можуть підтвердити кількість грошових коштів, та їх походження, а також належність подружжю.

В декларації про майновий стан позивача не вказано, що у нього зберігаються грошові кошти (готівка) у сумі 90 272, 00 грн. та 3610 доларів США, 00 центів, тому суд виходить з того, що такі кошти відсутні у позивача.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), про поділ майна подружжя, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, що не брали участі в судовому засіданні - протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ