ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м.Суми

Справа №585/2207/20

Номер провадження 22-ц/816/6/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Євлах О.О., у приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 06 серпня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» (далі - ПрАТ «СТ «Гарантія») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що 31 жовтня 2014 року в м. Ромни Сумської області на вул. Маяковського сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої позивачу було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, а саме: близько 12-30 год. 31 жовтня 2014 року відповідач, керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo», д.н. НОМЕР_1 , та рухаючись по проїзній частині вул. Маяковського в напрямку бульвару Московський в м. Ромни, перебуваючи в районі центру «МНС», де проїзна частина має радіус заокруглення праворуч, зневажив безпекою дорожнього руху, а саме: перевищив дозволену швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та під час об`їзду вибоїни (ями) на проїзній частині виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП позивач, його дружина та дочка отримали тілесні ушкодження.

Роменський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 25 червня 2020 року, яка набрала законної сили, у справі № 585/3233/15-к звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001400 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрив. Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінуправління виконкому Роменської міської ради про відшкодування витрат на лікування потерпілого та цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишив без розгляду.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СТ «Гарантія», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС № 8273320.

Внаслідок пошкодження автомобіля марки ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 48 826 грн 80 коп. Крім того, йому були спричинені тілесні ушкодження, на лікування яких він витратив 12 073 грн.

Також в результаті ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, оскільки отримання серйозних травм, тривале лікування негативно відобразилось на його психоемоційному стані. Він був обмежений у можливості вільно рухатися, що значно ускладнювало йому життя, а також створювало істотні незручності його родині. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень протягом декількох місяців він був вимушений обмежувати себе у вільному виборі занять, потребував сторонньої допомоги. В результаті ДТП постраждали його дружина та дочка, що також викликало в нього хвилювання. Крім того, позивача пригнічував той факт, що він залишився без транспортного засобу та поніс значні майнові втрати, які залишилися невідшкодованими.

Посилаючись на вказані обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 48 316,80 грн матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля, 12 073 грн понесених витрат на лікування, а також 131 544 грн завданої моральної шкоди; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 27 липня 2021 року позов задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну пошкодженням належного йому автомобіля марки ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_2 , в розмірі 48 316 грн 80 коп; витрати на лікування в розмірі 12 073 грн 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн

В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1603 грн 90 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на те, що суд ухвалив рішення без повного, об`єктивного та всебічного дослідження обставин справи, без відповідної правової оцінки належності, допустимості та достовірності кожного доказу, з неправильним застосуванням норм матеріального права та без додержання норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди і при цьому, зобов`язаною особою внаслідок заподіяних ним в результаті ДТП збитків, є страховик ПрАТ «СТ «Гарантія». Тому вважає, що саме ПрАТ «СТ «Гарантія», в якій було застраховано його цивільно-правову відповідальність, повинне сплатити позивачу матеріальну та моральну шкоду, як це передбачено нормами ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вважає, що суд безпідставно не врахував та не навів належних доводів щодо спростування його доводів, які ґрунтувалися на відповідних рішеннях Верховного Суду та ЄСПЛ щодо необґрунтованості позовних вимог в частині розміру компенсації моральної шкоди.

Суд при визначенні розміру моральної шкоди не взяв до уваги той факт, що на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та дружина, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та розмір його заробітної плати. Тобто він фактично не має змоги виплатити такий розмір моральної шкоди, який визначив суд - 100 000 грн.

Відповідно позивач вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, який внаслідок ДТП отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження в сумі 100 000 грн - не відповідає вимогам розумності та справедливості, усталеній судовій практиці і за даних обставин, на його думку, є значно завищеним.

Вважає, що враховуючи характер правопорушення, вчиненого з необережності, тривалість та глибину моральних страждань, які зазнав позивач, принцип розумності та справедливості, а також норми ст.ст. 9, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Тому, на його думку, в задоволенні позову в частині стягнення з нього моральної шкоди слід відмовити, так як моральну шкоду має сплачувати ПрАТ «СТ «Гарантія» в межах суми страхового відшкодування, визначеного законом.

Скаржник не погоджується з тим, що суд відхилив його доводи про наявність вини у ДТП обох учасників, тобто і позивача. Суд безпідставно та необґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта № 91 від 29 травня 2021 року. Всупереч норм процесуального права, фактично визнавши висновок експерта неповним, суд не виніс на обговорення сторін ні питання про допит експерта з метою усунення такої неповноти, ні питання про призначення у справі додаткової експертизи.

Звертає увагу суду на те, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд не надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, не врахував характер та обсяг заподіяних позивачу душевних та фізичних страждань, не врахував той факт, що після ДТП позивачем було реалізовано свій транспортний засіб.

Наголошує на тому, що при вирішенні позову ОСОБА_1 щодо стягнення з нього витрат на лікування, суд не звернув увагу на письмові докази (товарні та фіскальні чеки, квитанції), які останній додав до свого позову. Деякі з них були видані аптеками до дати ДТП (товарні чеки № 1649 від 03.10.2014, № 1643 від 03.10.2014), деякі через півроку та більше після пригоди (березень, червень, серпень, вересень 2015 року), деякі квитанції не містять дати взагалі. Крім того, у справі відсутні підтвердження, що зазначені ліки придбавались саме на лікування позивача після отримання ним тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. Позивач не надав суду і відповідних довідок медичного закладу з листками призначень саме цих ліків, а тому, на думку відповідача, товарні та фіскальні чеки не можуть бути визнані належними доказами.

Також не було враховано, що позивач реалізував свій транспортний засіб, а отже частково отримав відшкодування шкоди. Проте суд стягнув з відповідача на користь позивача ринкову вартість транспортного засобу у повному обсязі.

Вважає, що суд допустив помилку та неправомірно стягнув з нього на користь позивача вказані кошти у порядку ст. 1194 ЦК України, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин і не регулює їх за наведених позивачем фактичних обставин. На його думку, підлягала застосуванню спеціальна норма, передбачена ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відтак, на думку відповідача, суд дійшов помилкового висновку про стягнення з нього на користь позивача 48 316 грн 80 коп. матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля, та не вирішив питання щодо передачі цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що моральна шкода має бути відшкодована саме відповідачем як заподіювачем шкоди, а не страховиком. Не погоджується з доводами скаржника, що розмір присудженої судом до відшкодування моральної шкоди не відповідає загальним засадам виваженості, розумності та справедливості. Стосовно неврахування судом розміру доходу відповідача та перебування на його утриманні дітей та дружини, зазначає, що вказані обставини не були враховані судом через те, що відповідач сам не виконав процесуальний обов`язок подання доказів на підтвердження цих обставин. Щодо доводів скаржника про те, що в настанні ДТП мала місце вина обох водіїв, наголошує на тому, що відповідач маючи можливість наполягати на розгляді кримінального провадження по суті задля доведення його невинуватості чи наявності вини обох водіїв сам заявив клопотання про закриття кримінального провадження з нереабілітуючої підстави.

Від третьої особи ПрАТ «СТ «Гарантія» надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити без участі їх представника, з рішенням суду погоджується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника адвоката Якименко О.І., позивача та його представника адвоката Сенчу О.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ДТП, винним у якому є відповідач, позивачу завдано майнової шкоди у вигляді пошкодження належного йому на праві користування автомобіля та витрат на лікування від наслідків ДТП, а тому стягнув з відповідача на користь позивача майнову шкоду, що становить ринкову вартість автомобіля ВАЗ-21099 у розмірі 48 316 грн 80 коп., оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість, та витрати на лікування в сумі 12 073 грн. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив з характеру травм, отриманих потерпілим, витраченого часу на його реабілітацію та характер душевних страждань з врахуваннях того, що в ДТП потрапила уся сім`я позивача, та відповідно до загальних засад виваженості, розумності та справедливості, присудив до стягнення 100 000 грн. Крім того, суд зазначив, що з огляду на відмову страхової компанії у виплаті позивачу страхового відшкодування, позов до винної у ДТП особи, є ефективним способом захисту порушених прав потерпілої сторони.

Проте погодитись в повному обсязі з висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції встановив, з матеріалів даної справи та кримінального провадження (справа № 585/3233/15-к) вбачається, що близько 12 год. 30 хв. 31 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 керував автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo», д. н. НОМЕР_1 та рухався по проїзній частині вул. Маяковського в напрямку бул. Московський в м. Ромни. Перебуваючи в районі центру «МНС», де проїзна частина має радіус заокруглення праворуч, ОСОБА_3 зневажив безпекою дорожнього руху, перевищив дозволену швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та під час об`їзду вибоїни (ями) на проїзній частині виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 21099, д.н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку.

За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 001400 від 01 листопада 2014 року ОСОБА_2 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Роменський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 25 червня 2020 року у справі № 585/3233/15-к клопотання ОСОБА_2 та захисника Цимбала В.І. про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності та закриття кримінального провадження задовольнив.

Звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0001400 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрив (а. с. 34-35, Т. 1).

Згідно вказаної ухвали відповідно до зібраних в кримінальному провадженні доказів та висновку комплексної транспортно-трасологічної, автотехнічної, фототехнічної, комп`ютерно-технічної та експертизи відео-звукозапису № 5779/5780/5781/8346/8473 від 27.08.2015 ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ЗАЗ-Daewoo» д.н. НОМЕР_1 порушив вимоги ПДР України передбачених пунктами: 10.1; 12.4; 12.9. Допущені водієм ОСОБА_3 порушення вимог п. 10.1 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

Такі дії відповідача, кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 574 від 29 грудня 2014 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (а. с. 117-121, Т. 1).

Згідно висновків комплексної судової транспортно-трасологічної автотехнічної, фототехнічної, комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 5779/5780/5781/8346/8473 від 27 серпня 2015 року в даній ДТП водій автомобіля Daewoo Sens повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1, 12.4 та 12.9 ПДР України. В даній ДТП дії водія автомобіля Daewoo Sens ОСОБА_2 , які не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 ПДР України. В даній дорожній транспортній ситуації технічна можливість попередити зіткнення автомобіля Daewoo Sens та автомобіля ВАЗ 21099 не визначалася односторонніми діями водія ОСОБА_1 , а цілком залежала від дій водія автомобіля Daewoo Sens ОСОБА_2 . При цьому в діях водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (а. с. 67-116, Т. 1).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про наявність вини у ДТП також і позивача, не взявши до уваги висновок експертизи № 91 від 29 травня 2021 року, оскільки в основу висновків цієї експертизи покладено позицію відповідача, викладену в клопотанні про призначення експертизи, і як зазначено в дослідній частині експертизи вона не суперечить слідовій картині місця пригоди, але її не можливо проаналізувати на технічну спроможність. Крім того вказаний висновок експертизи суперечить висновкукомплексної судової експертизи, яка проводилась в кримінальному провадженні через нетривалий термін після ДТП з урахуванням всіх доказів щодо події ДТП.

Суд першої інстанції, з посиланням на ч. 6 ст. 82 ЦПК України, правильно взяв до уваги ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2020 року у справі № 585/3233/15-к, якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а також висновки комплексної судової транспортно-трасологічної автотехнічної, фототехнічної, комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 5779/5780/5781/8346/8473 від 27 серпня 2015 року, які підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між настанням ДТП і порушенням правил дорожнього руху саме відповідачем ОСОБА_2 , на які послався суд, звільняючи ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності.

Відповідно до висновку експерта № 574 від 29 грудня 2014 року встановлено, що згідно оригіналу історії хвороби ОСОБА_1 останній знаходився на стаціонарному лікування з 31 жовтня 2014 року по 14 листопада 2014 року з діагнозом: скелетна травма, відкритий 2а типу внутрішньосуглобний перелом внутрішнього відростку правого бедра. Закритий перелом тіла лівої таранної кістки без суттєвого зміщення, перелом ладдєвидної кістки лівої стопи. Перелом лівого надколінника без суттєвого зміщення. Забійно-рвана рана нижньої губи. Забій лівої стопи і лівого ліктевого суглобу. Забій м`яких тканин голови. За часом пошкодження можуть відповідати 31 жовтня 2014 року, що підтверджується меддокументацією і не суперечить матеріалам справи. Характер ушкоджень указує на те, що вони могли утворитися в результаті дії тупих предметів, можливо в результаті ДТП. Переломи в області нижніх кінцівок відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Кожне із пошкоджень у вигляді саден, крововиливів, рани голови, верхніх і нижніх кінцівок відносяться до легких тілесних ушкоджень (а. с. 117-121, Т. 1).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 61/2016 від 13 вересня 2016 року за вих. № 164, враховуючи клінічні дані (наявність рани, болючість та обмеження функції, набряк колінного суглобу та гомілково-ступеневого суглобів, наявність кров`яної рідини в колінному суглобі - пункція 3.11. та 5.11.), дані рентгенологічних методів дослідження (підтвердження наявності переломів ренгенологічно 11.11.14. та 14.01.15, при КТ дослідженні 1.11.14.), дані обстеження експертною комісією, у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження, об`єктивно підтверджені: голови - рвано-забійна рана в ділянці нижньої губи; кінцівок - рана переднє-внутрішньо-задньої поверхні ділянки правого колінного суглобу, відкритий перелом внутрішнього виростку правого стегна, перелом нижнього краю наколінника, садно зовнішньої поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, переломи таранної та човноподібної кісток лівої ступні. З приводу даних тілесних ушкоджень потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні з 31.10. по 14.11.2014 року з продовженням амбулаторного лікування по 27 лютого 2015 року.

Рана обличчя потерпілого кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Травма правого колінного суглобу, травма лівої ступні не становлять небезпеки для життя, як кожна окремо так і в сукупності спричинили тривалий розлад здоров`я (більше 21 дня) і згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 17.01.1995 року, кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупих предметів по механізму удару, стиснення, розтягнення, ковзання. Наявність кровотечі з ран на момент поступлення, відсутність ознак консолідації переломів при ренгенодослідженні, може вказувати на їх спричинення при ДТП, яке мало місце 31 жовтня 2014 року.

Також вказаним висновком експертизи встановлено, що згідно історії хвороби № 11849/810 травматологічного відділення Роменської ЦРЛ ОСОБА_1 було призначене адекватне лікування, відповідно до отриманих травм. Призначені обезболюючі препарати (анальгін, димедрол, брустан), протизапальні препарати (дексалгін, налбуфін), антибактеріальні препарати при наявності великої рани правого колінного суглобу (метрогіл, медаксон), антикоагулянт (цибор), протинабряковий препарат (ель-лізин есцинат), та реополіглюкін, направлений на покращення реологічних властивостей крові. У листі призначення лікарських призначень історії хвороби маються відмітки про виконання даних медичних препаратів. Також хворому було призначено для хірургічної обробки бинти, леза, спирт, йод, марля і для введення медичних засобів і їх розведення шприци, системи, новокаїн, розчин натрію хлориду (а. с. 190-203, Т. 2, к/с № 585/3233/15-к).

В матеріалах кримінального провадження містяться надані позивачем товарні та фіскальні чеки на підтвердження витрат на лікування (а. с. 142-167, Т. 2, к/с № 585/3233/15-к).

Суд першої інстанції належним чином не дослідив висновок комісійної судово-медичної експертизи № 61/2016 від 13 вересня 2016 року, а також надані позивачем товарні та фіскальні чеки на підтвердження витрат на лікування, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача всієї заявленої суми витрат на лікування.

Відповідно до зазначеного висновку комісійної судово-медичної експертизи № 61/2016 від 13 вересня 2016 року з приводу отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 31.10. по 14.11.2014 року з продовженням амбулаторного лікування по 27 лютого 2015 року. В той же час значна частина товарних та фіскальних чеків про придбані лікарські препарати, надані потерпілим, датовані після вказаного періоду, зокрема червень-вересень 2015 року, а один товарний чек датований 03.10.2014 року, тобто до скоєння ДТП. Докази проходження лікування позивачем після 27 лютого 2015 року та призначення йому в цей період відповідних ліків, про придбання яких надані товарні та фіскальні чеки, останнім суду не надано. Крім того товарний чек від 04.11.2014 року про придбання сміттєвих пакетів, вологих серветок, освіжувала повітря, не має відношення до призначеного позивачу лікування (а. с. 143, Т. 2, к/с № 585/3233/15-к). Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 61/2016 від 13 вересня 2016 року не призначались позивачу такі лікарські препарати як корвалол, гедазепам, лазолван, ф/ч «Ключі здоров`я», а тому товарні чеки про їх придбання від 13.11.2014 року, 21.11.2014 року, 10.02.2015 року (а. с. 159, 165, 167 Т. 2, к/с № 585/3233/15-к) не можуть враховуватися судом. Не підлягають врахуванню і товарні чеки від 12.12.2014 року, від 21.02.2015 року (а. с. 149, 162, Т. 2, к/с № 585/3233/15-к), оскільки з їх копій не можливо прочитати, які саме лікарські препарати були придбані.

Отже, дослідивши надані позивачем товарні та фіскальні чеки, які містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на лікування в сумі 5915,88 гривень, які підтверджуються товарними та фіскальними чеками про придбання призначених ОСОБА_1 лікарських препаратів та медикаментів в період його стаціонарного та амбулаторного лікування.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача було пошкоджено автомобіль ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Висновком експерта № 7 від 28 березня 2015 року встановлено, що матеріальна шкода завдана власнику автомобіля ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 в результаті його пошкодження під час ДТП може складати 48 826,80 грн., що складається з ринкової вартості автомобіля, оскільки вартість відновлювального ремонту ДТЗ перевищує його ринкову вартість (а. с. 36-66, Т.1).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску є ОСОБА_4 (а.с.17, Т. 1).

09 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб (а.с.16, Т. 1).

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15, Т.1).

Позивач ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом і реєстраційного документа на транспортний засіб (а. с. 147 т. 3 к/с № 585/3233/15-к).

Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок винної особи відповідача ОСОБА_2 . При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що зобов`язаною особою внаслідок заподіяних відповідачем в результаті ДТП збитків, є страховик ПрАТ «СТ «Гарантія».

Так, 16 грудня 2013 року між ПрАТ «СТ «Гарантія» та ОСОБА_8 як Страхувальником було укладено договір (поліс) № АО/8273320 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії з 17.12.2013 року по 16.12.2014 року згідно якого забезпеченим транспортним засобом є ЗАЗ DAEWOO н.з. НОМЕР_1 (а. с. 18, Т. 1).

Зі змісту договору страхування вбачається, що його було укладено Страховиком з ОСОБА_8 як з пенсіонером на особливих умовах, передбачених п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року згідно якого розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Таким чином, згідно договору (полісу) № АО/8273320 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було застраховано цивільно-правову відповідальність виключно ОСОБА_8 як пенсіонера відповідно до п. 13.2 ст. 13 вказаного Закону. Отже, твердження відповідача про те, що його цивільно-правова відповідальністьбула застрахована в ПрАТ «СТ «Гарантія», та страхова компанія повинна сплатити позивачу матеріальну та моральну шкодує безпідставним.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції також зробив помилковий висновок про те, що позов до винної у ДТП особи, є ефективним способом захисту порушених прав позивача з огляду на відмову страхової компанії у виплаті йому страхового відшкодування. При цьому суд не врахував і ту обставину, що позивач не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СТ «Гарантія».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом першої інстанції, при визначенні розміру майнової шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не врахована та обставина, що вказаний автомобіль ухвалою Роменського міськрайонного суду від 25 червня 2020 року як речовий доказ у справі № 585/3233/15-к повернуто ОСОБА_1 .

Оскільки відповідно до висновку експерта № 7 від 28 березня 2015 року матеріальна шкода завдана під час ДТП пошкодженням автомобіля ВАЗ-21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 складається з ринкової вартості автомобіля 48 826,80 грн., так як його відновлювальний ремонт перевищує вказану вартість, позивачу як користувачу цього майна повинна відшкодовуватися різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/119-21/14330-АВ від 22.02.2022 року вартість залишків легкового автомобіля марки «ВАЗ-21099», 2004 року випуску, номер НОМЕР_2 станом на 31.10.2014 року складає 2243 гривні (а. с. 193-207 т. 2). Отже на користь позивача підлягає відшкодуванню майнова шкода, завдана пошкодженням автомобіля «ВАЗ-21099», 2004 року випуску, номер НОМЕР_2 в розмірі 46 583,80 гривень.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункти 1-3 частини другої статті 23 ЦК України).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, та інших обставин, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4. Підстав для зменшення, визначеного судом розміру моральної шкоди, колегія суддів не вбачає.

При цьому колегія суддів не бере до уваги надані відповідачем докази про розмір його заробітної плати та наявність двох малолітніх дітей, оскільки ці докази надані ним без дотримання вимог ч. 3 ст. 367, ч. 4 ст. 83 ЦПК України.

Отже, на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні в частині розміру майнової шкоди та судового збору на користь держави та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода заподіяна пошкодженням автомобіля марки «ВАЗ-21099», 2004 року випуску, номер НОМЕР_2 , в розмірі 46 583,80 гривень; витрати на лікування в розмірі 5915,88 гривень; на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1525 гривень. Крім того рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів щодо відшкодування шкоди ПрАТ «Страхове товариство Гарантія».

Враховуючи ціну та предмет позову, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1, п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 4; 376 ч. 1 п. 1, п. 4, ч. 4, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 липня 2021 року змінити в частині розміру майнової шкоди та судового збору на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду заподіяну пошкодженням автомобіля марки «ВАЗ-21099», 2004 року випуску, номер НОМЕР_2 , в розмірі 46 583,80 гривень; витрати на лікування в розмірі 5915,88 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1525 гривень.

Змінити рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 липня 2021 року в частині мотивів щодо відшкодування шкоди ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія».

В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1, п. 2 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 червня 2022 року.

Головуючий - Т. А. Левченко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина