ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/669/22 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Бєлки В.Ю.

за участю секретаря судового засідання Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року та на додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про усунення перешкод в користуванні квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про усунення перешкод у користування квартирою.

В обґрунтування позову зазначено, що 22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за № 0711/0508/45-017 у відповідності з умовами якого, останній отримав кредит у сумі 80 000 доларів США, строком погашення з 22 травня 2008 року до 22 травня 2028 року включно та на умовах передбачених цим договором. 22 травня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та відповідачем був укладений іпотечний договір за №0711/0508/45- 017-2-1, який забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також, відшкодування збитків у зв`язку із порушенням умов кредитного договору. Вказаний Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. та зареєстрований в реєстрі за №3803.

13 липня 2011 року Апеляційним судом Запорізької області (провадження 22-ц- 3160/11) було змінено заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року у цивільній справі № 2-999/10, а саме: В рахунок погашення заборгованості, яка утворилась станом на 17 листопада 2009 року у розмірі 705767,60 грн., що еквівалентно 88294,90 доларам США, та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 630973,03 грн., що еквівалентно 78937,74 доларам США; заборгованості за відсотками у розмірі 70372,14 грн., що еквівалентно 8803,89 доларам США; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в сумі 4422,43 грн., за укладеним між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») з ОСОБА_1 кредитним договором № 0711/0508/45-17 від 22 травня 2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 48,92 кв.м, житловою площею 27,25 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 травня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Пянтковською О.Г. та за реєстровим № 3797, згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 18742816, шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни квартири згідно з п. 5 іпотечного договору № 0711/0508/45-017-1 від 22 травня 2008 року у сумі 453300 грн. без ПДВ, але не нижче ринкової вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в порядку виконавчого провадження.В іншій частині рішення залишено без змін.

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу.28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 163942380 від 17 квітня 2019 року (15:53:31) було встановлено, що 22.02.2019 року державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно -запис про право власності № 30422090. На підставі даного запису право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (). Підстава Виникнення права власності: іпотечний договір № 0711/0508/45-017-2-1, серія та номер: 3802Є, виданий 02.05.2008, видавник Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Пянтковська О.Г. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22.02.2019, ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

22 лютого 2019 року державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 30422090. На підставі даного запису ОСОБА_1 був позбавлений права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яке перейшло до Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

08 грудня 2020 року повернувшись додому позивач виявив, що в його квартирі (вхідні двері) змінені замки, пошкоджені двері та наклеєні оголошення. Оголошення погрожують покаранням. Все це дуже злякало родину позивача.. На дверях зазначені номери телефона, НОМЕР_1 , але позивач боїться телефонувати. На теперішній час двері заблоковані, позивач дуже заляканий і побоюється за своє життя, вимушені знімати інше житло, що ставить сім`ю в дуже скрутне становище. В квартирі залишились всі особливі речі, гроші, ювелірні вироби, техніка і багато іншого. В квартирі знаходились стороні особи - представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», і позивач не впевнений в збережені майна. Жодних попереджень, заяв, пропозицій, тощо від Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» не надходило.

В квартирі АДРЕСА_3 , яка є єдиним житлом і використовується як місце постійного проживання, зареєстровані та постійно проживають ОСОБА_1 (власник до здійснення незаконних реєстраційних дій), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» є незаконними, що порушує права на житло та пошкоджує майно.

Просив суд визнати дії ТОВ «Кредитні ініціативи» протиправними щодо перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_3 . Вселити ОСОБА_1 , РНОКПП (ІНН) НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартиру АДРЕСА_3 ; Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» щодо перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у користуванні квартирою АДРЕСА_3 протиправними.

Вселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у квартиру АДРЕСА_3 .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 грн.

15.06.2021 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява, яка подана адвокатом Ключик Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 , про судові витрати, відповідно до якої адвокат просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 34440,56 грн., з яких: 2556,00 грн. - витрати пов`язані зі сплатою судового збору; 31200 грн. - витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги; 25,56 грн. - витрати за банківські послуги та 227,00 грн. - поштових витрат, 432,00 друк фотографій.

В заяві зазначив, що 09.12.2020 між ОСОБА_1 та адвокатом Ключик Ю.В. укладено договір №09/12/20 про надання правничої допомоги. 26.11.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Ключик Ю.В. складено та підписано Акт виконаних робіт №1 -26/11/2021/335/10600/20 за договором №09/12/2020 від 09.12.2020 про надання правничої допомоги. Відповідно до прибуткового касового ордеру № ЗП051310 про сплату правової допомоги від 26.11.2021 , ОСОБА_1 сплатив 31200,00 грн. Також розмір витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, складається із банківських послуг, представник заявника зазначає про сплату комісії з платника при оплаті судового збору для подання позову, забезпечення позову, за подання апеляційної скарги, що загалом становить 25,56 грн. Крім того, понесено поштові витрати на загальну суму 227,00 грн. та друк фотографій 432,00 грн. Посилаючись на вимоги абз. 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України, адвокат вважає, що витрати позивача зі сплати судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи є неминучими витратами і мають бути відшкодовані, у зв`язку з чим нею подано до суду дану заяву. Просила стягнути 34440,56 грн. з відповідача на користь позивача.

13 грудня 2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя ухвалено додаткове рішення.

Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 5 000 грн.

У задоволенні іншої частин заяви про стягнення судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду та додатковим рішенням суду ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційні скарги, в яких просить рішення та додаткове рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог. Додаткове рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частково додаткове рішення та ухвалити нове рішення. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 454 грн., банківські послуги 25,56 грн., поштові витрати - 227 грн., друк фотографій - 432 грн., а разом 1138,56 грн.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача були порушені протиправними діями щодо його виселення, то такі права підлягають судовому захисту і їх слід відновити у спосіб обраний позивачем шляхом визнання дій ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_3 протиправними та вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 , оскільки саме такий спосіб захисту сприяє ефективному захисту і відновленню порушених прав позивача та характеру тих правовідносин, які склалися між сторонами.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №0711/0508/45-017.

22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,92 кв.м., житлова площа 27,25 кв.м.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 48,92 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_1 у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири, задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в сумі 701345 грн 17 коп. та пені в розмірі 4422 грн. 43 коп. Виселено ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_3 , із зняттям із реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в м. Запоріжжя.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2011 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2010 року змінено. В рахунок погашення заборгованості, яка утворилася станом на 17 листопада 2009 року у розмірі 705767,60 грн, що еквівалентно 88294,90 доларам США та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 630973,03 грн, що еквівалентно 78937.74 доларам США; заборгованості за відсотками у розмірі 70372.14 грн, що еквівалентно 8803,89 доларам США; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 4422.43 грн, за укладеним між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк) з ОСОБА_1 кредитним договором №0711/0508/45-17 від 22 травня 2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 48.92 кв.м., житловою площею 27,25 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. 22 травня 2008 року за реєстровим №3797, згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №18742816, шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни квартири згідно з п.5 іпотечного договору №0711/0508/45-017-Z-1 від 22 травня 2008 року у сумі 4533,00 грн без ПДВ, але не нижче ринкової вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в порядку виконавчого провадження. В іншій частині рішення залишено без змін.

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» (далі - ФК «Вектор Плюс») укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Таким чином, право вимоги за даним кредитним зобов`язанням перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Згідно п. 12.3.1 Договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріусу або шляхом передачі іпотекодержателю прав власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 31.03.2021 встановлено, що 20 лютого 2019 року державним реєстратором Широківської сільської ради Запорізької області Ільющенковим С.О. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 30422090, який вчинено на підстав рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22.02.2019. На підставі даного запису право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,92 кв.м., житлова площа 27,25 кв.м. належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Підстава виникнення права власності: іпотечний договір № 0711/0508/45-017-Z-1 від 02.05.2008 року, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Пянтковська О.Г.

В силу приписів ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Положеннями ч.1 ст. 37 Закону «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки пов`язана з дотриманням порядку, визначеного статтею 35 Закону України «Про іпотеку». У разі порушення встановленого вказаною нормою порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності не допускається.

Згідно п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного запису), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позову в частині доводів позивача щодо безпідставної реєстрації права власності на квартиру за відповідачем.

Такі ж докази не надані скаржником й до апеляційного суду.

Враховуючи те, що предметом розгляду є позовні вимоги про вселення до житлового приміщення, з урахуванням того, що позовних вимог щодо правомірності набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на квартиру у вказаній справі не заявлено, то суд першої інстанції вірно розглянув справу виключно в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року у справі за №335/8130/21 скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45664952 від 22.02.2019 16:00:59, щодо реєстрації права власності на об`єкт житлової нерухомості - квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 48,92 кв.м., житловою площею 27,25 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Скасувано запис про право власності № 30422090 (дата, час державної реєстрації: 20.02.2019 14:10:25) на квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 48,92 кв.м., житловою площею 27,25 кв.м., за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем (місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна 1, ).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , посилався на порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_3 , була передана в забезпечення зобов`язань за валютним кредитом, та є його єдиним житлом, а тому він не міг бути з неї виселений під час дії мораторію.

Закон № 1304-УІІ є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягненім на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню, також, і на виселення із такого майна.

Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження №11-474апп19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року зазначено, що підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), про те, що квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що запроваджений законом мораторій зупиняє можливість реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, а рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню, також, зупиняється і виселення із такого майна.

В обґрунтування своїх доводів ТОВ «Кредитні ініціативи», викладених в апеляційній скарзі, не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 має у своєму користуванні будь-яке інше житло, окрім того, на яке відповідач вирішив звернути стягнення у позасудовому порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо непоширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини - є безпідставними.

ТОВ «Кредитні ініціативи» не спростовані доводи позивача щодо тих обставин, що 08 грудня 2020 року повернувшись додому позивач виявив, що в квартирі АДРЕСА_3 на вхідних дверях змінені замки, пошкоджені двері та наклеєні оголошення. Двері опечатано наліпкою. На дверях зазначені номери телефона, НОМЕР_1 .

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що факт опечатування вказаних дверей, зміна замків на дверях підтверджено належними доказами, у тому числі фотокартками, які долучено до матеріалів справи а також показами свідка ОСОБА_6 .

З наданих в судовому засіданні пояснень позивача встановлено, що на теперішній час двері заблоковані, він дуже заляканий, вимушений знімати інше житло, що ставить сім`ю в дуже скрутне становище, в квартирі залишились всі особливі речі, гроші, ювелірні вироби, техніка і багато іншого.

Вказані пояснення позивача скаржником не спростовані.

ТОВ «Кредитні ініціативи» не наданого доказів про повідомлення ОСОБА_1 та отримання ним попереджень, заяв, пропозицій, тощо від ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо виселення.

Колегією суддів встановлено, що доказів про наявність у ОСОБА_1 іншого житла, крім переданого в іпотеку, матеріали справи не містять..

Судом першої інстанції вірно встановлено, що факт того, що у грудні 2020 позивач був примусово виселений з квартири АДРЕСА_3 підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_6 , також даними, які містяться у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000002 від 13.01.2021року.

В проваджені Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна справа за №335/8342/21 за позовною заявою ОСОБА_4 особисто та ОСОБА_4 , як представника своєї дитини ОСОБА_5 до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_3 , які проживають разом з ОСОБА_1 .

Крім того, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа № 335/2126/20 за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , третя особа: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про зняття з реєстраційного обліку та визнання осіб такими, що втратили право користування майном.

Провадження у справі відкрито 01.04.2020 року, однак станом на час розгляду справи, як і станом на час виселення позивача, рішення по суті справи не прийнято, ухвалою суду від 02.12.2020 року за клопотанням ОСОБА_1 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 335/8130/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування запису про право власності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що після зупинення провадження у справі №335/2126/20 - 02.12.2020 року ТОВ «Кредитні ініціативи» не отримавши судового рішення за позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування майном, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_1 оспорюється реєстрація права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи» 08.12.2020 року відповідачем примусово виселено позивача з єдиного житла за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Доказів того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» направляло на адресу позивача письмову вимогу добровільно звільнити квартиру та виселитися протягом одного місяця з дня отримання вимоги, як і отримання такої вимоги позивачем, матеріали справи не містять.

З позовом про виселення позивача зі спірної квартири ТОВ «Кредитні ініціативи» не зверталися.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про те, що при виселенні позивача з квартири АДРЕСА_3 було порушено передбачений законом порядок для здійснення виселення позивача, що призвело до протиправного примусового виселення позивача з житла під час дії мораторію.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки права позивача були порушені протиправними діями щодо його виселення, то такі права підлягають судовому захисту і їх слід відновити у спосіб обраний позивачем шляхом визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» щодо перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_3 протиправними та вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 , оскільки саме такий спосіб захисту сприятиме ефективному захисту і відновленню порушених прав позивача та характеру тих правовідносин, які склалися між сторонами, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

За заявою позивача 13 грудня 2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя ухвалено додаткове рішення.

Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 5 000 грн.

У задоволенні іншої частин заяви про стягнення судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

ТОВ «Кредитні ініціативи» просить додаткове рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить скасувати частково додаткове рішення та ухвалити нове рішення. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 454 грн., банківські послуги 25,56 грн., поштові витрати - 227 грн., друк фотографій - 432 грн., а разом 1138,56 грн.

В ході апеляційного перегляду додаткового рішення, колегією суддів встановлено, що додаткове рішення відповідає вимогам статей 133, 134, 137, 141, 270 ЦПК України,

Встановлено, що заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача було подано поштовим зв`язком 26.11.2021, отже останньою були дотримані вимоги ч. 1 ст. 134 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» про порушення позивачем порядку подання заяви про ухвалення додаткового рішення є безпідставними.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно п.п. 1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача на підтвердження своїх вимог надано: договір №09/12/2020 про надання правничої допомоги, який укладено між адвокатом Ключик Ю.В. та Луценком Ю.В., додаткову угоду №1 до договору №09/12/2020 від 18.12.2020, яка укладена між адвокатом Ключик Ю.В. та Луценком Ю.В.;акт №1 - 26/11/2021/335/10600/20 від 26.11. 2021 року; та квитанцію до прибуткового касового ордера № ЗП51310 від 26.11.2021.

Згідно з актом № №1 - 26/11/2021/335/10600/20 від 26.11. 2021 року виконаних робіт за договором 09/12/2020 про надання правничої допомоги, адвокатом Ключик Ю.В. надано позивачу ОСОБА_1 такі послуги: консультація усна 2 год. сума 2000,00 грн., складання документів та участь у суді: позовна заява 5 годин - 9000,00 грн., відповідь на відзив 3 год.-5400 грн., заяви з процесуальних питань: 8 заяв, на загальну суму 4000,00 грн. по 500,00 грн. кожна заява, апеляційна скарга на ухвалу 4 год -10800,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про те, що наявні у матеріалах справи докази не доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу в заявленому розмірі, а заявлена до стягнення з відповідача сума не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Судом першої інстанції вірно враховано, що адвокат Ключик Ю.В. участі у судових засіданнях не приймав, усі судові засідання відбувалися за участю позивача, всі процесуальні документи підписані позивачем особисто, а про наявність договору укладеного позивачем про правничу допомогу повідомлено лише після постановлення судового рішення.

Що стосується витрат на правову допомогу за такі надані послуги, як усна консультація та складання позову, відповідь на відзив, то суд доходить до висновку, що розмір цих витрат є завищеним, виходячи зі складності справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що не є обґрунтованими витратами, на думку суду, витрати на подання тричі аналогічних заяв про розгляд справи у відсутність позивача (кожна по 500,00 грн.).

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, заяви відповідача про зменшення цих витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката та стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не правомірно відмовлено йому у стягненні з відповідача судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 454,00 грн.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги з огляду на те, що у відповідності до ст. 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Таким чином, обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" справляється за подання до суду позовної заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на оскарження ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, за яке передбачено Законом України "Про судовий збір" відповідна сплата судового збору, то враховуючи, що апеляційним судом не вирішувалося питання по суті спірних правовідносин, а процесуальним законом не передбачено стягнення із відповідача на користь позивача судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду, яка була скасована, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, а тому підстав для стягнення з відповідача суми судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу у відповідності до чинного законодавства не передбачається і у задоволені цих вимог суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.

Згідно з п.4 ч.3 ст.133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Виходячи з приписів гл. 8 розділу І ЦПК України до таких витрат можна віднести, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Інших витрат, пов`язаних з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, ЦПК не встановлює. Однак до них можна віднести витрати, пов`язані з отриманням висновку спеціаліста до подання позову (підготовка справи до розгляду); направлення адвокатських запитів з метою отримання відомостей, що мають значення для справи; вчинення інших дій з метою отримання доказів в межах підготовки справи до розгляду.

Таким чином, є безпідставними вимоги заяви та апеляційної скарги про судові витрати про стягнення з відповідача банківської комісії сплаченої при оплаті судового збору у сумі 25,56 грн. та поштових переказів на суму 227,00 грн., друк фотографій у розмірі 432 грн., оскільки вказані витрати у розумінні ст. 133 ЦПК України не є судовими витратами, пов`язаними із розглядом справи.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначають в апеляційних скаргах скаржники.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та часткового задоволення заяви про позивача про судові витрати.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилаються скаржники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення та додаткового рішення суду, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржниками в апеляційних скаргах доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржників норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.

Додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 червня 2022 року.

Головуючий

Судді: