Постанова

Іменем України

24 травня 2022 року

м. Київ

справа № 761/18051/18

провадження № 61-11765св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH), ОСОБА_2 ,

третя особа - Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитраша Олександра Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 05 грудня 2019 року в складі судді Притули Н. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року в складі колегії суддів:

Кравець В. А., Поливач Л. Д., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH), ОСОБА_2 , третя особа - Національний банк України, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за банківським вкладом у розмірі 365 408,00 грн, пеню у сумі 11 422 601,00 грн та

75 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 24 листопада 2014 року між нею та ПАТ «КБ «Надра» укладено договори строкового банківського вкладу № 2072949, відповідно до умов яких вона передала банку грошові кошти в сумі

8 903,23 доларів США, а банк зобов`язався повернути вказані кошти разом з відсотками (244,16 доларів США) до 23 лютого 2015 року, а також № 2072935 на суму 12 005,00 доларів США зі строком повернення до 26 лютого 2015 року разом з відсотками у сумі 382,35 доларів США.

01 січня 2015 року на виконання умов цих договорів банком відкрито їй поточний рахунок № НОМЕР_1 , на який нею було внесено 2 305,85 доларів США. Станом на 10 березня 2015 року на рахунку перебувало 2 119,08 доларів США.

Посилалась на те, що вказані грошові кошти банк не повернув у зв`язку з віднесенням його до категорії неплатоспроможних, відкликанням банківської ліцензії та початком процедури ліквідації згідно з Постановою Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 і рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 року № 113.

15 травня 2015 року вона отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану компенсацію у розмірі 200 000,00 грн, що еквівалентно 9 722,90 доларів США, тому заборгованість ПАТ «КБ «Надра» становить 13 930,92 долари США.

Станом на день визнання банку неплатоспроможним, а саме 05 лютого 2015 року, власником 89,9689 % акцій ПАТ КБ «Надра» була компанія Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH), засновником, головним акціонером і кінцевим бенефіціаром якої є ОСОБА_2 .

Вважала, що відповідач ОСОБА_2 згідно зі статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» повинен нести відповідальність перед позивачем, як вкладником, оскільки з його вини ПАТ «КБ «Надра» став неплатоспроможним. Генеральною Прокуратурою України розпочато досудове розслідування від 19 червня2015 року у кримінальному провадженні № 00012 по факту привласнення майна ПАТ КБ «Надра» і за підозрою в умисному доведенні банку до категорії неплатоспроможних та виведення коштів з банку. Також Головним слідчим управлінням Національної поліції України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000627 від 02 грудня 2015 року за фактом заволодіння колишніми службовими особами спільно з власниками та керівниками ПАТ «КБ «Надра» державними коштами Національного банку України в особливо великому розмірі.

Також зазначала, що відповідно до вимог частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідачів підлягає стягненню пеня за період з 05 червня 2015 року по 05 травня 2018 рік у розмірі

435 478, 50 доларів США.

Оскільки неправомірними діями відповідачів їй завдано душевних страждань і переживань, просила стягнути з них моральну шкоду згідно з частиною першою статті 23 ЦК України у розмірі 75 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову до ПАТ «КБ «Надра», суди попередніх інстанцій, з урахуванням запровадження в банку тимчасової адміністрації, ліквідації, а також отримання позивачем 200 000,00 грн в межах гарантованої суми відшкодування та включення вимог позивача за договорами банківського вкладу, що перевищують гарантовану суму, до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра», дійшли висновку, що банк, виконуючи свої зобов`язання за договорами банківського вкладу, діяв в межах чинного законодавства, що в свою чергу свідчить про відсутність порушення останнім договірних зобов`язань з позивачем. При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до ПАТ «КБ «Надра» з вимогою щодо повернення цих вкладів до 06 лютого 2015 року (дата запровадження тимчасової адміністрації).

Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_2 та Центрагаз Холдинг GMbH, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт завдання їй шкоди саме протиправними діями ОСОБА_2 та Центрагаз Холдинг GMbH, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями власників істотної участі та заподіяною їй шкодою у вигляді неповернення суми залишку вкладів.

Позивач також не надала доказів того, що саме власники істотної участі ПАТ «КБ «Надра» не вжили дієвих і своєчасних заходів з фінансової підтримки цього банку для проведення його діяльності відповідно до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитраш О. М. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

від 03 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2021 року у задоволенні клопотання представника Центрагаз Холдинг GMbH, ОСОБА_2 - адвоката Сокура О. О. про розгляд справи за його участі відмовлено, справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у складі суддів: Червинської М. Є., Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. зупинено касаційне провадження у справі

№ 761/18051/18 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/45721/16-ц.

Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2021 року № 1759/0/226-21, протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 вересня

2021 року та протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 21 вересня 2021 року, у зв`язку зі звільненням у відставку судді

ОСОБА_3 справу призначено судді-доповідачеві Сакарі Н. Ю., судді: Синельников Є. В., Білоконь О. В., Осіян О. М., Хопта С. Ф.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2022 року поновлено касаційне провадження у справі № 761/18051/18.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитраш О. М., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що суди необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389, стаття 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували факт порушення права власності позивачки та знецінення майна, що призвело до заподіяння їй шкоди, який є доведеним в порядку частини першої статті 82 ЦПК України. Крім того не врахували, що позов був заявлений не тільки до відповідачів ОСОБА_2 та Центрагаз Холдинг GMbH, але й до ПАТ «КБ «Надра». Ухвалюючи оспорюване рішення суд першої інстанції не застосував положення частин 3, 7, 14, 17, 22 статті першої, частини 6 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині покладення зобов`язання доводити правомірність своїх дій (бездіяльності) виконавців фінансових послуг та відсутність причинно-наслідкового зв`язку між їхніми діями (бездіяльністю) та заподіянням шкоди позивачці, як споживачеві фінансових послуг.

Суди не врахували положення статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції, чинній на час віднесення банку до неплатоспроможних, відповідно до якої на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних. У 2014 році за результатами безвиїзного банківського тестконтролю Національний банк України встановив порушення відповідачами нормативів ліквідності ПАТ «КБ «Надра», які регламентовані нормативно-правовими актами Національного банку України, в наслідок чого Постановою Правління НБУ від 07 серпня 2014 року № 469/бт ПАТ «КБ «Надра» був віднесений до категорії проблемних, а його власникам (відповідачам 2, 3) був наданий термін 180 днів, протягом якого вони були зобов`язані докапіталізувати ПАТ «КБ «Надра». 19 листопада 2014 року, на виконання зазначеної постанови, загальними зборами акціонерів ПАТ «КБ «Надра» було ухвалено рішення про докапіталізацію банку в строк до

06 лютого 2015 року, яке відповідачами 2, 3 не виконано.

Вважає, що зазначені обставини доводять спричинений позивачці збиток, вину відповідачів 2, 3, яка полягає у неправомірних діях та бездіяльності, які порушили норми статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», нормативні акти Національного банку України, та довели банк до неплатоспроможності.

Також зазначав, що суди попередніх інстанцій безпідставно і необґрунтовано відмовили у витребуванні від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб висновку комплексного аналізу неплатоспроможності банку за період з 01 січня 2006 року по 05 лютого 2015 року, підготовленого компанією «КПМГ Аудит», що створило позивачці процесуальні перепони для обґрунтування заявлених позовних вимог належними та допустимими письмовими доказами, порушивши при цьому базові принципи правосуддя, визначені частинами четвертою, шостою статті 10, частиною п`ятою статті 12 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2020 року представник Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH) та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів того, що саме відповідач ОСОБА_2 не вжив дієвих і своєчасних заходів з фінансування та підтримки ПАТ «КБ «Надра», що призвело до подальшого погіршення фінансових показників банку та неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами. Відсутні будь-які підстави для покладення відповідальності на відповідачів - ОСОБА_2 та Центрaгаз Холдинг GMbH (Centragas Holding GMbH) за зобов`язаннями ПАТ «КБ «Надра» перед позивачем, що свідчить про безпідставність заявлених вимог. Всі обґрунтування позивача, зазначені в позовній заяві, апеляційній та касаційній скаргах, зводяться до припущень та суб`єктивної думки позивача. Вина відповідачів у віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних відсутня, позивачем не доведено протилежне.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПАТ «КБ «Надра» та

ОСОБА_1 були укладені наступні договори:

- 19 березня 2012 року договір на обслуговування нового пакету послуг №2121827, за умовами якого відкрито поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 в доларах США. Залишок коштів на рахунку станом на 10 березня 2015 року становив 2 119,08 доларів США;

- 24 листопада 2014 року договір №2072949 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий +», за умовами якого на депозитний рахунок № НОМЕР_2 були внесені кошти в сумі 8 903,23 доларів США строком до 24 лютого 2015 року зі сплатою 11% річних. Залишок коштів на рахунку станом на 10 березня

2015 року становив 9 102,23 доларів США;

- 24 листопада 2014 року договір №2072935 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий +», за умовами якого на депозитний рахунок № НОМЕР_3 були внесені кошти в сумі 12 005,00 доларів США строком до 24 травня 2015 року зі сплатою 12,5% річних. Залишок коштів на рахунку станом на 10 березня 2015 року становив 12 316,36 доларів США.

На виконання постанови Правління Національного банку України

від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12 та статтею

34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 лютого 2015 року №26 в ПАТ «КБ «Надра» з 06 лютого 2015 року було запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову І. О.

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року №85 продовжено здійснення тимчасової адміністрації та повноваження уповноваженої особи Фонду до 05 червня 2015 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

05 червня 2015 року №113 на підставі постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» було розпочато ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та призначено Стрюкову І. О. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку строком на 1 рік з

05 червня 2015 року до 04 червня 2016 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 квітня 2016 року № 616 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» до 04 червня 2018 року з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду.

Рішенням Виконавчою дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03 листопад 2016 року №2342 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» до 03 червня 2020 з відповідним продовженням повноважень Уповноваженої особи Фонду.

Також судами установлено, що 15 травня 2015 року ОСОБА_1 отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму в розмірі 200 000,00 грн, що за офіційним курсом на дату введення тимчасової адміністрації 06 лютого 2015 року становило 11 111,26 доларів США.

Крім того, позивач скористалася своїм правом та звернулася до ПАТ «КБ «Надра» із заявою про включення її до реєстру кредиторів ПАТ «КБ «Надра».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» визнано позивача кредитором ПАТ «КБ «Надра», її вимоги внесені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра», акцептована сума 266 949,42 грн, черговість задоволення вимог - 4.

Також судами установлено, що в 2015 році позивач зверталась до суду з позовом про стягнення суми вкладів, проте рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року у справі №761/8148/15-ц у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв`язку із тим, що на час вирішення справи в ПАТ «КБ «Надра» діє тимчасова адміністрація, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій у повній мірі не відповідають.

Щодо позовних вимог до ПАТ «КБ «Надра»

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктом 1 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Встановлений наведеними нормами спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами унеможливлює задоволення вимог кредиторів такого банку поза межами ліквідаційної процедури та визначеної черговості.

Статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою

200 000,00 гривень.

Згідно із пунктом 5 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 15 травня 2015 року ОСОБА_1 отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму в розмірі 200 000,00 грн і також скористалася своїм правом та звернулася до ПАТ «КБ «Надра» із заявою про включення його до реєстру кредиторів ПАТ «КБ «Надра» (акцептована сума 266 949,42 грн, черговість задоволення

вимог - 4).

Отже, з урахуванням запровадження в ПАТ «КБ «Надра» тимчасової адміністрації, ліквідації, а також отримання позивачем 200 000,00 грн у межах гарантованої суми відшкодування та включення вимог позивача за договорами банківського вкладу, що перевищують гарантовану суму, до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра», суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що банк, виконуючи свої зобов`язання за договорами банківського вкладу, діяв в межах чинного законодавства, що в свою чергу свідчить про відсутність порушення останнім договірних зобов`язань з позивачем.

При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до ПАТ «КБ «Надра» з вимогою щодо повернення цих вкладів до 06 лютого 2015 року (дата запровадження тимчасової адміністрації).

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 та Центрагаз Холдинг GMbH

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи.

Пунктом 2 частини першої статті 52 цього Закону особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банк, віднесені до пов`язаних з банком осіб.

Відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки

і банківську діяльність» пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном; якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Зазначена норма встановлює солідарну відповідальність пов`язаних

з банком осіб перед банком за завдану йому шкоду. Натомість ані солідарна, ані субсидіарна відповідальність пов`язаних з банком осіб за вимогами вкладників та інших кредиторів до банку законом не встановлена.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд набуває прав кредитора банку, зокрема, на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам банку.

Стосовно ж решти вимог кредиторів (включаючи вимоги вкладників у сумі понад розмір гарантованого державою відшкодування), з огляду на можливу недостатність коштів неплатоспроможного банку, законодавець вирішує, які саме категорії кредиторів потребують переважного захисту. Для цього встановлюється черговість їх задоволення.

Така черговість встановлена статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до пункту 4 зазначеної статті задоволення вимог вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, здійснюється в четверту чергу.

Позачергове задоволення вимог окремих кредиторів (зокрема, вкладників) неплатоспроможного банку здатне призвести до неможливості задоволення вимог інших кредиторів цієї ж або вищої черги, воно порушувало би баланс інтересів кредиторів банку і не відповідало б Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює задоволення вимог вкладників у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Близькі за змістом висновки викладені в численних постановах Верховного Суду України, Верховного Суду та підтверджені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи

у зв`язку з ліквідацією банку. Відповідно до пунктів 1, 8 частини першої статті 46 цього Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Отже, на Фонд та уповноважену особу Фонду законом покладені повноваження органів та посадових осіб неплатоспроможного банку, включаючи повноваження заявляти від імені банку будь-які позови до суду, зокрема і позови про відшкодування шкоди.

Відповідно до частини сьомої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов`язаний забезпечити проведення інвентаризації банківських активів і зобов`язань. Право вимоги банку, у тому числі про відшкодування завданої йому шкоди, належить до таких активів, а обов`язок забезпечити проведення інвентаризації зобов`язань стосується і деліктних зобов`язань. Отже, Фонд зобов`язаний у розумний строк забезпечити виявлення шкоди, завданої банку, та її заподіювачів. Такий обов`язок не обмежується перевіркою правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, що передбачено частиною другою статті 38 зазначеного Закону, оскільки вона регулює перевірку правочинів лише для цілей виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За частиною третьою статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Отже, Фонд та уповноважена особа Фонду, дізнавшись про заподіяння банку шкоди та встановивши її розмір, не тільки уповноважені, а й зобов`язані звернутися до суду від імені банку про відшкодування шкоди.

Якщо банку належить майно, зокрема право вимоги про відшкодування шкоди, то внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення банку як юридичної особи саме по собі це право не припиняє. Тому ліквідація неплатоспроможного банку не є підставою для закінчення судового розгляду на підставі поданого Фондом позову до пов`язаної з банком особи та не є підставою для звільнення від відповідальності пов`язаної з банком особи. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 25 травня 2021 року у справі

№ 910/11027/18 (провадження № 12-185гс19).

Вчинення Фондом та уповноваженою особою Фонду дій, спрямованих на одержання задоволення вимог банку до боржників банку, зокрема щодо повернення кредитів, стягнення процентів, відшкодування збитків тощо, реалізує і похідний інтерес вкладників та інших кредиторів банку у трансформації майна банку у вигляді прав вимоги у більш ліквідну (грошову) форму з метою подальшого задоволення вимог кредиторів у черговості, встановленій статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Натомість вкладники та інші кредитори банку не мають права вимоги до боржників банку і не можуть розглядатися як особи, яким заподіяно збитки боржниками банку, які не сплатили заборгованість банку, у тому числі за вимогами із заподіяння банку шкоди (зокрема, збитків). Право вимоги до боржників банку, в тому числі про повернення кредитів, стягнення процентів, про відшкодування шкоди, завданої банку (зокрема, збитків), належить банку, а не кредиторам банку, а несплата банку коштів боржниками банку не може розцінюватися як завдання шкоди кредиторам банку.

При цьому законом не передбачене повноваження вкладників та інших кредиторів банку звертатися від імені банку з позовними вимогами, зокрема із заподіяння банку шкоди (збитків) дозаподіювачів такої шкоди (похідний позов). Таке регулювання пояснюється тим, що повноваженнями звертатися з похідним позовом має наділятися той, хто не тільки має похідний інтерес у позові, а й при цьому має можливість ефективно захищати права позивача. Водночас кредитори банку (зокрема, вкладники) зазвичай не володіють інформацією про господарську діяльність банку, у тому числі про діяльність посадових осіб банку, у зв`язку із чим не в змозі довести ані того, що посадова особа діяла не в найкращих інтересах товариства, ані розмір шкоди, завданої банку.

Проте Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» жодним чином не виключає можливість притягнення власника істотної участі банку до відповідальності у порядку, визначеному статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Так, відповіднодо частин третьої-п`ятої статті 58 цього Закону учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України тастатутом банку; власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку; пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Водночас зазначеною статтею передбачена відповідальність пов`язаних осіб банку перед банком, а не перед його кредиторами.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження

№ 14-122цс20).

У цій справі позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення на її користь коштів як збитків, завданих, на думку позивачки, неправомірними діями відповідача по відношенню до банку. Водночас такими діями збитки можуть бути завдані саме банку, а не позивачці.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого.

Отже, позивачка не довела порушення її права чи безпосереднього інтересу, а тому вона є неналежним позивачем у цій справі. Це є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду

від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження

№ 12-77гс19, пункт 8.9)).

З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) у задоволенні позову слід відмовити як неналежному позивачу, а не за недоведеністю. У зв`язку з цим судові рішення підлягають зміні в мотивувальній частині.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 757/54445/18-ц (провадження № 61-9744св21),

від 21 грудня 2021 року у справі № 752/24263/17 (провадження

№ 61-14770св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 127/9143/19 (провадження № 61-15145св20), від 08 грудня 2021 року у справі

№ 757/26707/17-ц (провадження № 61-4460св20), від 21 квітня 2022 року у справі № 761/28061/17 (провадження № 61-4046св19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Згідно зі статтею 412 ЦПК України суд касаційної інстанціїскасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду

від 28 вересня 2021 року в справі № 761/45721/16-ц (провадження

№ 14-122цс20), колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржені рішення суду першої та апеляційної інстанцій - змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду у їх мотивувальних частинах, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитраша Олександра Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 липня 2020 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

У іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 05 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 07 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта