Справа №443/1579/21
Провадження №2/443/273/22
РІШЕННЯ

іменем України

20 січня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Територіальна громада села Новошино в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом в якому просить: встановити факт постійного проживання її разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Журавнівської селищної ради площею 1,83 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0187090, виданого на підставі рішення ХII сесії Жидачівської районної ради від 11.03.1998 року № 185 та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №56.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Журавнівської селищної ради площею 1,83 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0187090 від 15.01.2018 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради №2981 від 14.09.2021 року, ОСОБА_3 була постійно зареєстрована в АДРЕСА_1 . Через хворобу та немічність, її забрала до себе донька, ОСОБА_1 у м. Бурштин Галицького району Івано-Франківської області, де ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У виконкомі Журавнівської селищної ради від імені ОСОБА_3 заповіту не посвідчено. ОСОБА_1 вступила в управління спадковим майном матері, ОСОБА_3 , у шестимісячний термін з дня її смерті. Зазначає, що крім неї, іншим спадкоємцем за законом є її брат ОСОБА_2 , який у жоден спосіб передбачений законом, спадщину не прийняв, оскільки не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подавав нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Оскільки позивачка постійно проживала із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила.

Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у його видачі, через відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку пай на території Журавнівської селищної ради, що належала померлій і є спадковим майном. Окрім того позивачка не може документально підтвердити факт її постійного проживання із матір`ю на час відкриття спадщини.

За таких обставин позивачка змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 21.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 06.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, викладених у такому.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 03.12.2021 року подав заяву згідно якої повідомляє, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після смерті своєї матері він не прийняв та на її оформлення не претендує та не заперечує проти оформлення спадкових прав ОСОБА_1 . Крім того просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому відомі.

Представник третьої особи Журавненської селищної ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про відсутність на час розгляду справи в суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даного позову. Крім того просить розгляд справи проводити без участі представника.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Бурштинською міською радою Галицького району Івано-Франківської області від 14.01.2004 року (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Журавнівської селищної ради площею 1,83 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0187090 від 15.01.2018 року (а.с.14)

Згідно довідки Журавненської селищної ради №2981 від 14.09.2021 року, ОСОБА_3 була постійно зареєстрована в АДРЕСА_1 . Через хворобу та немічність, її забрала до себе донька, ОСОБА_1 у м. Бурштин Галицького району Івано-Франківської області, де ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіту від ОСОБА_3 у виконкомі Журавнівської селищної ради не посвідчено. ОСОБА_1 вступила в управління спадковим майном матері, ОСОБА_3 , у шестимісячний термін з дня її смерті (а.с.11).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом встановлено, що серед спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 були її син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1 .

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_2 спадщину після смерті матері не прийняв, оскільки не проживав із матір`ю на час відкриття спадщини та не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що також підтверджується Витягом зі спадкового реєстру №64733805 від 17.05.2021 року, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Натомість позивачка ОСОБА_1 постійно проживала із своєю матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.22).

Згідно копії свідоцтва про одруження, 08.12.1966 року у Вербицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.23).

Як видно із свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_3 (а.с.9).

Листом-відповіддю приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №95/02-31 від 30.10.2021 року (а.с.16), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Крім того позивачка не може документально підтвердити факт її постійного проживання із матір`ю на час відкриття спадщини.

Як видно з копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6-7), остання зареєстрована у АДРЕСА_2 .

Відповідно до заяви відповідача ОСОБА_2 спадщину після смерті його матері він не прийняв, до суду за визначенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відповідно до ст.1272 ЦК України звертатись не буде та претензій до того, що свідоцтво про право на спадщину за законом (незалежно від складу спадкового майна) було видано на ім`я ОСОБА_1 немає (а.с.12).

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні кожен окремо, дали покази про те, що ОСОБА_1 постійно проживала із своєю матір`ю ОСОБА_3 у му АДРЕСА_2 , доглядала її до дня смерті, займалася її похованням.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Суд зауважує, що метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації позивачем права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування щодо нерухомого майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що оригінали правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_3 отримала право на середню земельну частку, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0187090, виданого на підставі рішення ХII сесії Жидачівської районної ради від 11.03.1998 року № 185 та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №56, є довідка №29-13-0.22-154/104-21 від 13.05.2021 року видана Відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (а.с.14). Державні акти на право приватної власності на землю взамін вищевказаного сертифіката не видавались.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у тому числі, за відсутності у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючих документів на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій ОСОБА_3 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Оскільки, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, вимога позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом підлягає до задоволення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на земельну частку (пай), яка розташована на території Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області також підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із ОСОБА_3 в м.Бурштин Галицького району Івано-Франківської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Журавнівської селищної ради площею 1,83 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0187090, виданого на підставі рішення ХII сесії Жидачівської районної ради від 11.03.1998 року № 185 та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №56.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 січня 2022 року.

Головуючий суддя С.І Сливка