ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8211/19 Номер провадження 22-ц/814/1036/22Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

за участю секретаря Владімірова Р.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2022 року, в складі судді Гольник Л.В., дата виготовлення повного тексту рішення 02 лютого 2022 року, по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідачів, в якому просило стягнути з них заборгованість за послуги з теплопостачання з врахуванням індексу інфляції і 3% річних в сумі 35535,61 грн. та розподілити судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що підприємство надає послуги з теплопостачання за адресою АДРЕСА_1 , в якій проживають відповідачі та не уклавши договір з підприємством, користуються наданими послугами. За період з 01.07.2014 по 01.07.2019 утворилась заборгованість в сумі 28039,38 грн.

Одночасно, позивач просив стягнути з відповідачів нарахований в порядку ст. 625 ЦК України індекс інфляції в розмірі 5866,96 грн/ та 3% річних, які складають 1629,27 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги з теплопостачанням, яка утворилась за період з 01.07.2-14 по 01.07.2019 з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, в загальному розмірі 35535,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" понесені судові витрати в розмірі 1921 грн. у рівних частках, а саме по 965 грн. з кожного.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для стягнення заборгованості згідно до наданого підприємством розрахунку, який не був спростований відповідачами та відмовив останнім в застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності, який переривався здійсненими ними щомісячними сплатами в період з 2014 по 2019 рік.

Також суд встановив, що відповідачі, отримавши дозвіл виконкому Полтавської міської ради на відключення квартири від мереж ЦО та ГВП та на встановлення індивідуального опалення, в подальшому його не реалізували та не дотрималися визначеного законом порядку відключення, зокрема не зверталися до ВАТ «Полтавагаз», ОВП «Полтаватеплоенерго» для вирішення вказаного питання.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зокрема вказує про відсутність доказів на підтвердження факту надання послуг з теплопостачання та відсутність договірних відносин між сторонами.

Вважає, що отримавши дозвіл виконкому Полтавської міської ради на відключення квартири від мереж центрального опалення та здійснивши це, вона відмовилася від послуг позивача, який не довів факт споживання таких послуг, оскільки їх з сином квартира вже більше 10 років опалюється за допомогою електроприладів.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між останніми протягом тривалого часу існують спірні відносини з приводу надання послуг з теплопостачання, у зв`язку з якими підприємство неодноразово зверталось до суду за захистом своїх прав.

Так, заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17.11.2014, яке після апеляційного перегляду вступило в силу, позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію були задоволені та стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за період з 01.04.2011 по 01.07.2014 за спожиту теплову енергію у розмірі 4 440,79 грн.

Наступним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.02.2020 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість в розмірі 2655,20 грн. за послуги теплопостачання за період з 01.04.2010 по 01.04.2011 з нарахованим індексом інфляції та 3 відсотками річних.

Вказане рішення суду також було залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 15.04.2020

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги теплопостачання в квартиру АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 48,2 кв.м., власниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проживаючі в ній.

В зв`язку з неналежною оплатою спожитих послуг з теплопостачання, підприємство «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.07.2014 по 01.07.2019, з врахуванням індексу інфляції та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Задовольняючи позов, місцевий суд встановив наявність фактичних правовідносин в сфері теплопостачання в порядку ст. 11 ЦК України та існування заборгованості у визначений позивачем період з огляду на несплату відповідачами своєчасно та в повному обсязі коштів за надані послуги.

Відмовляючи в застосуванні строку позовної давності, суд встановив існування обставин, які свідчать про його переривання внаслідок визнання відповідачами свого боргу, який вони частково сплачували, що вбачається з розрахунку заборгованості протягом 01.07.2014 по 01.07.2019.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з вимогами ст.ст. 64, 67 ЖК України та п.п.14, 17, 35 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, квартиронаймачі зобов`язані вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, у тому числі і за послуги теплопостачання, у строки, встановлені чинним законодавством, а повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем житла майнову відповідальність. Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживачі зобов`язані оплачувати спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Заперечуючи факт отримання послуг, наданих ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», відповідачі вказували, що з липня 2007 року офіційно відмовилися від отримання таких послуг та встановили автономне електричне опалення з дозволу виконкому Полтавської міської ради.

На підтвердження вказаного, останні надали копію витягу із протоколу № 9 від 11.05.2007 Міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП при виконавчому комітеті Полтавської міської ради № М-1465 від 14.05.2007, з якої вбачається, що комісія розглянула питання щодо відключення квартири за адресою відповідачів та надала дозвіл на відключення їх квартири від мереж ЦО та ГВП та установлення індивідуального опалення. Роз`яснено, що для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП необхідно звернутися до ВАТ «Полтавагаз» та ОВП «Полтаватеплоенерго».

Вказані обставини щодо неотримання послуг наданих підприємством та встановлення автономного опалення також надавалися відповідачами під час розгляду попередніх справ про стягнення заборгованості, яким суди дали належну правову оцінку, вказавши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власники квартири не дотрималися в повному обсязі процедури відключення споживача від мережі центрального опалення, здійснене ними відключення є самовільним, а отже вони продовжують залишатись споживачами послуг ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Одночасно судом встановлено, що і до даного часу порядок відключення від мереж централізованого опалення відповідачами не дотримано, визначених законом процедур не пройдено та дозволів не отримано.

Встановивши фактичні обставин по справі, місцевий суд на підставі норм ЖК України та ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, застосувавши санкції ч. 2 ст. 625 ЦК стягнув доведену позивачем заборгованість за послуги з теплопостачання, яка виникла в період з 01.07.2014 по 01.07.2019.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності укладеного між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг не заслуговують на увагу та не виключають правових підстав для стягнення існуючої заборгованості, розмір якої відповідачами не спростований, власного контррозрахунку не надано.

У частині першій статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно усталеної практики Верховного Суду, враховуючи зазначені норми закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Враховуючи недотримання процедури відключення, самовільне відключення відповідачів від центрального опалення, останні залишаються споживачами послуг підприємства.

Посилання ОСОБА_1 на отримання офіційного дозволу щодо відключення квартири від централізованого опалення, яким є Витяг з протоколу №9 комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО та ГВП виконкому Полтавської міської ради є помилковим з огляду на недотримання процедури такого відключення, яке включає в себе звернення до відповідних органів для отримання технічних умов, розроблення проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП, складання акту про відключення монтажною організацією квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та інше.

Відхиляючи твердження про необхідність застосування наслідків сплину строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Згідно наданого підприємством розрахунку заборгованості за послуги з теплопостачання вбачається, що протягом 2014 - 2019 років здійснювалася оплата, при цьому в деякі місяці розмір платежів перевищував нараховану суму.

Так, за 6 місяців 2014 року було нараховано 1631,64 грн. та сплачено 494,81 грн., в 2015 році нараховано 5533,18 грн., сплачено - 2834,23 грн., в 2016 році нараховано 6284,19 грн., сплачено 878,05 грн., в 2017 році нараховано 7776,80 грн., сплачено 259,89 грн., в 2018 році нараховано 7489,40 грн., сплачено 332,50 грн., за 6 місців 2019 року нараховано 4364,67 грн., сплачено 241,03 грн.

З метою з`ясування правової природи походження вказаних платежів, розгляд справи в апеляційному суді було вирішено провести в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, замість письмового провадження, як було попередньо визначено.

Разом з тим, відповідачі, будучі належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, жодних пояснень чи доказів щодо нездійснення ними часткової оплати за надані послуги не надали, натомість представником позивача було доведено факт зарахування здійснених відповідачами платежів за вказаний період на їх особовий рахунок, що і відображено в розрахунку заборгованості, який суд вірно оцінив як належний та допустимий доказ.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч .4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі заявили клопотання про застосування строку позовної давності.

Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленимист.ст.253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди.

В цьому випадку суду потрібно встановлювати намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість або особа не знала, що оплачує попередній період, із чим не згодна.

Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності.

Як зазначалося вище, протягом 2014-2019 років відповідачі вносили часткову оплату.

При цьому в вересні 2014 року при нарахованих 123,69 грн., було сплачено 223,64 грн., в травні 2015 року при нарахованих 124,22 грн, сплачено 169,16 грн., в вересні 2015 року при нарахованих 284,33 грн., сплачено 587,62 грн., в квітні 2016 року при нарахованих 57,52 грн., сплачено 118,47 грн., в травні, червні, липні 2016 року при нульовому нарахуванні також була здійснена оплата.

Вказані дії щодо більшої оплати ніж було нараховано підприємством свідчать про свідому оплату за попередній період, що є обставиною, яка свідчить про переривання строку позовної давності. Доказів які-б спростовували вказані обставини апелянтом не надано.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 червня 2022 року.

Судді : Обідіна О. І. Бутенко С. Б. Прядкіна О. В.