Номер провадження: 22-ц/813/595/22
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Цюри Т.В., Сегеди С.М.

За участю секретаря - Шлапак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2

- про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст вимог

17.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно її колишнього чоловіка, ОСОБА_2 .

Зазначає, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду був розірваний 27.10.2020р. Спільне життя сторін не склалось через різні життєві погляди, постійні непорозуміння та сварки, що вчинялися кривдником, який агресивно себе поводив, штовхав заявницю, вчиняв тиск на заявницю, принижував її честь та гідність. Також, як стверджує заявниця, кривдник неодноразово застосовував фізичну силу, висловлював образи нецензурною лайкою, завдавав заявниці тілесні ушкодження, внаслідок чого заявниця неодноразово викликала органи поліції.

Відповідач чинить перешкоди у проживанні та користуванні житловим будинком (квартирою). Пише заявниці смс-повідомлення, в яких містяться погрози, агресивно себе поводить, вчиняє психологічний тиск на неї. Крім того, кривдника було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. За твердженнями заявниці, кривдник продовжує здійснювати психологічний тиск на заявника шляхом погроз, здійснює перешкоди у користуванні будинком, змінює та ламає замки, пошкодив засоби обліку електро та теплоенергії.

Заявник вважає, що існує вірогідність продовження та повторного вчинення насильства щодо неї, а також настання тяжких наслідків є дуже високою, і тому вона вимушена звертатися до суду із заявою про видачу обмежувального припису, так як вжиті заходи поліцією виявились неефективними та не захистили її від насильства. У зв`язку з чим заявник просить видати обмежувальний припис терміном на шість місяців, яким:

усунути перешкоди у користуванні житловим будинком (квартирою): АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2 ;

заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 50м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) з ОСОБА_1 та через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. одеси від 01 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису про видачу обмежувального припису залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог районний суд виходив з їх недоводеності.

В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного. Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно копії паспорту громадянина України ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2020р. (справа №522/12326/20) зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. Рішення суду набрало законної сили.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2021р. (справа №523/5502/21) ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за те, що він за місцем свого мешкання ( АДРЕСА_1 ) вчинив домашнє насилля (висловлювався нецензурною лайкою) відносно дружини ОСОБА_1 , внаслідок чого була завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2021р. (справа №523/5497/21) провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП було закрито за закінчення строків передбачених ст.38 КУпАП.

Також заявницею надало суду талон-повідомлення єдиного обліку №10704 про те, що 31.07.2021р. від ОСОБА_1 надійшла заява про прийняття заходів до її колишнього чоловіка ОСОБА_2 який на протязі двох місяців вчиняє відносно неї домашнє насильство, висловлюється нецензурною лайкою.

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено значення термінів, які вживаються в законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18.

Враховуючи, що постанови у справах про адміністративне правопорушення не містять висновків щодо наявності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення - вчинення домашнього насильства, а тому не може бути належним доказом у цій справі оскільки Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2021р. (справа №523/5497/21) провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП було закрито за закінчення строків передбачених ст.38 КУпАП.

При цьому колегія суддів вважає, що звернення заявника до правоохоронних органів із заявою про вчинення домашнього насильства відповідача без надання інших доказів вчинення останнім таких протиправних дій, не можуть бути достатнім доказом для видання обмежувального примусу за правилами глави 13 розділу IV ЦПК України

Таким чином, належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявник суду не надала, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст. 367,368,374,375,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2021 року,без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Т.В.Цюра

С.М.Сегеда