22-ц/804/456/22
223/473/21

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 223/473/21

Номер провадження 22-ц/804/456/22

26 січня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1»

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 03 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Дочинця С.І.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (надалі: ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1») про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що з квітня 2000 року він перебував у трудових відносинах з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», де працював на посаді підземного слюсаря. 03 січня 2021 року, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, він був звільнений з підприємства внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи.

З огляду на те, що в день звільнення роботодавець не провів з ним повного розрахунку, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та сумам, які підлягають виплаті при звільненні, в загальному розмірі 39 140,10 грн. та середній заробіток за 147 календарних днів затримки розрахунку при звільненні у сумі 93 142,14 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 03 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені задоволено частково. Стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у сумі 39 140,10 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 39 099,06 грн. Розподілено судові витрати та стягнуто з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 390,00 грн та на користь держави, в особі Державної судової адміністрації України, судовий збір у розмірі 908 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, місцевий суд виходив з доведеності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та сумам, які підлягають виплаті при звільненні, у розмірі 39140 грн. Крім того суд дійшов висновку, що нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому позивачу сум у день звільнення є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Місцевий суд, керуючись вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, визначив середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 39 099,06 грн, шляхом множення середньоденного заробітку позивача у розмірі 429,66 грн на 91 робочий день ( період затримки розрахунку при звільненні). При цьому, суд вважав, що розрахунок середньоденного заробітку позивача у розмірі 633,62 грн, обрахований останнім, не відповідає вимогам закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка опдал апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 96 799,52 грн, яка складається з заборгованості по заробітній платі та сум, належних виплаті при звільненні, в розмірі 39 140,10 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 57 659,42 грн, виходячи з 91 дня затримки розрахунку при звільненні та середньоденного заробітку в розмірі 633,62 грн.

Скарга мотивована тим, що місцевий суд, в порушення вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, обчислив його середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, узявши за основу невірно визначений розмір середньоденного заробітку у розмірі 429,66 грн. При цьому, не врахував, що розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться із заробітної плати останніх двох повністю відпрацьованих ним до лікарняного календарних місяців, в його випадку, це липень 2020 року та серпень 2020 року в загальній сумі 27245,75 грн. Отже вважає, що його середньоденний заробіток складає 633,62 грн. Крім того, позивач зазначав, що своєю ухвалою від 04 серпня 20021 року, суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про витребування доказів у відповідача посилаючись на те, що він не вжив ніяких заходів для отримання цих документів самостійно, що вважає порушило його процесуальне право відповідно до ст.43 та ч.1 ст.84 ЦПК України. Окрім цього, скаржник посилався на те, що оскільки відповідач не сплатив йому борг до винесення рішення судом, тому він вважає, що стягнення повинно проводитись по день ухвалення рішення, а саме по 03 листопада 2021 року.

Доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам законності та обґрунтованості, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив обґрунтовано тим, що у зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів від реалізації на виплату заробітної плати, та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі підприємству за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, підприємство не мало можливості розрахуватися з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог ч.13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». З копії його трудової книжки вбачається, що наказом № 69-к від 11 квітня 200 року він був прийнятий на роботу в якості електрослюсаря (слюсарем) черговим та по ремонту обладнання 5 розряду, а наказом по підприємству від 04 січня 2021 року за № 1-к , на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, звільнений (а.с. 8-10).

Згідно довідки ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 15 червня 2021 року № 1701, заборгованість підприємства по заробітній платі та іншим сумам, які підлягали сплаті ОСОБА_1 при звільненні станом на 04 червня 2021 року складає 39 140,16 грн. Середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення становить 429,66 грн. (а.с 34).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму .

Згідно з статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені останнього до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Спірним у даній справі є питання обчислення середньоденного заробітку позивача для обчислення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні.

Встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 2020 року по грудень 2020 року не працював, знаходився на лікарняному, наказом по підприємству від 04 січня 2021 року за № 1-к був звільнений.

Відповідно до абзаців 3, 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі: Порядок), середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

У абзаці 3 пункту 4 Порядку встановлено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Таким чином, оскільки позивач у період з вересня 2020 року по грудень 2020 року не працював, то суд першої інстанції обґрунтовано обчислив середній заробіток ОСОБА_1 , виходячи з тарифної ставки, що відповідає вимогам абзацу 3 пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Отже, аргумент апеляційної скарги про те, що при розрахунку середньої заробітної плати за час затримки розрахунку місцевий суд, не врахував вимоги Порядку, згідно якого розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться із заробітної плати останніх двох повністю відпрацьованих календарних місяців, апеляційний суд відхиляє.

За таких обставин, відповідає вимогам закону розрахунок стягнутої судом першої інстанції на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 39099 грн, виходячи з наступного: 429,66 грн( денна тарифна ставка) х 91( число робочих днів затримки розрахунку). При цьому суд першої інстанції, в межах позовних вимог ОСОБА_1 , обґрунтовано виходив з кількості днів затримки розрахунку при звільненні на день пред`явлення позову, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Посилання апеляційної скарги на те, що ухвалою від 04 серпня 2021 року місцевий суд безпідставно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів у відповідача, є неспроможними, оскільки у порушення вимог ч.1 ст. 84 ЦПК України, звертаючись з заявою про витребування доказів, ОСОБА_1 не зазначив заходи, яких він вжив для отримання цих доказів самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вищезазначених обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 03 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді:

Повний текст постанови складено 26 січня 2022 року.

Суддя: