31.05.2022 Справа № 469/432/19
2/469/68/22
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2022 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Гапоненко Н.О.

за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Березанка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач 06 травня 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь відповідно до заяви б/н від 23 вересня 2009 року заборгованість за укладеним договором у сумі 11423,61 грн., посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Разом з позовною заявою від представника позивача АТ КБ Приватбанк надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, мотивоване тим, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною.

Ухвалою від 13 травня 2019 року судом відкрито провадження у справіза правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності та підтримання заявлених вимог, а також про згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судові засідання не з`явилася, про час, дату і місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи не надавала.

Виходячи з положень ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі доказами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 23 вересня 2009 року в сумі 11423,61 грн., з яких 3789,97 грн. - заборгованість за кредитом, 6213,47 грн. - заборгованість за відсотками, 400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 520,17 грн. - штраф (процентна складова).

15 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог, у якій просив стягнути із відповідача заборгованість за договором б/н від 23 вересня 2009 року у сумі 7283,40 грн. (3789,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 3789,97 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2011,40 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 1482,03 грн. заборгованість з пені), а також понесені позивачем судові витрати.

Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач стверджував про отримання відповідачем у АТ КБ «Приватбанк» кредиту у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та наявність у відповідача обов"язку повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також пеню, комісію, штрафні санкції.

На підтвердження обґрунтованості заявлених вимог позивачем надано анкету-заяву від 23 вересня 2009 року, підписану відповідачем, про відкриття кредитного рахунку у гривні з кредитним лімітом 500 грн., який відповідає строку дії карти, з базовою процентною ставкою 30 відсотків з розрахунку 360 днів на рік. У заяві також зазначено, що заборгованість по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетової картки (номер не вказано); з"ясування змісту іншої частини тексту у Порядку погашення заборгованості є неможливим, оскільки на неї накладено інший текст. Своїм підписом відповідач підтвердила, зокрема, ознайомлення та згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були їй надані у письмовому вигляді, та факт отримання повної інформації про умови кредитування у Приватбанку (а.с.17).

Крім того, позивачем надано до суду копію паспорта відповідача (а.с.17 на зв.-а.с.18), розрахунок заборгованості за первісними позовними вимогами (а.с.12-16), розрахунок заборгованості за зменшеними позовними вимогами (а.с.131-148 на зв.), копію Умов та правил надання банківських послуг (без дати), які не підписані відповідачем (а.с.19-24), та за клопотанням про долучення письмових доказів до матеріалів справи - виписку з карткового рахунку відповідача (а.с.41-51), довідку про зміну кредитного ліміту (а.с.52), довідку про видані кредитні картки, остання з яких мала строк дії до квітня 2018 року (а.с.53), додаткову копію Умов та правил надання банківських послуг (без дати), які не підписані відповідачем (а.с.57-62), копію наказу "О внесении изменений в договорную базу по платежным картам, договорную базу по потребительскому кредитованию и в депозитные договора (в части погашения задолженности за счет депозитов" (а.с.63-66), який не містить реквізитів банку, договорів якого стосується цей наказ.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, в розумі ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, та, як наслідок, без надання відповідних документів первинного бухгалтерського обліку, сам по собі не є належним доказом підтвердження існування такої заборгованості. Вказана правова позиції висвітлена у постанові Верховного Суду від 17.12.2020р. по справі № 278/2177/15-ц.

Враховуючи неповноту матеріалів, наданих на підтвердження вказаних у позовній заяві обставин, що не дає суду можливості перевірити обгрунтованість заявлених вимог, суд 14 грудня 2020 рокувідповідно до вимог п.п.3,4 ч.5 ст.12 ЦПК України роз`яснив позивачеві передбачений ст.81 ЦПК України обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та право надати докази з дотриманням вимог ст.83 ЦПК України, щодо узгодження сторонами змін відсоткової ставки, підстав нарахування комісії та штрафів, а також надати суду розрахунок заборгованості з урахуванням відсоткової ставки 30% річних (а.с.76).

Крім того, суд в ухвалі про відкриття провадження у справі роз"яснив учасникам справи положення ЦПК України щодо обов"язку доказування обставин, які мають значення для справи та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, порядок надання доказів та ризики настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій (а.с.28).

28 грудня 2020 року до суду надійшло письмове пояснення представника позивача про те, що надана ним виписка по кредитному рахунку Клієнта є документом банківської установи, у якому містяться відомості про рух грошових коштів, та має статус первинного документа, а також про те, що у розрахунку заборгованості у колонці під назвою "сума комісії та пені" фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами договору не передбачено; пеня нараховується згідно з умовами договору у розмірі, передбаченому Тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті; представник позивача також пояснював, що підстави та порядок штрафів також передбачені договором (п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг), та що вказаними Умовами та Правилам передбачено право банку проводити зміну тарифів і інших умов обслуговування карткового рахунку, про що банк інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку, яку клієнт зобов"язаний отримувати відповідно до п.6.3 Договору (а.с.77).

До пояснення суду повторно направлена виписка з рахунку відповідача (а.с.79-89), а також роздруківки документів (наказів банку), складених російською мовою та не підписаних уповноваженою особою позивача і відповідачем (а.с.90-94), що не дає змоги суду встановити їх допустимість та належність як доказів у цій справі.

Відомостей про обставини, які підлягають встановленню у цій справі, а саме про нарахування та погашення поточних та прострочених сум кредиту, відсотків, комісій, пені та штрафів по укладеному з відповідачем кредитному договору (відсоткова ставка, за якою здійснювалось списання відсотків за прострочений кредит, період нарахування, сума заборгованості, на яку нараховані відсотки, складові заборгованості, які погашені кожним із здійснених платежів, та за який період, тощо) виписка з особового рахунку не містить.

Досліджуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що наданий суду розрахунок заборгованості виконаний з врахуванням неодноразових змін відсоткової ставки та підстав для її розрахунку, що суперечить змісту підписаної відповідачем заяви про відкриття рахунку із вказанням базової відсоткової ставки 30% річних.

Враховуючи, що докази підписання та визнання відповідачем змінених умов договору, у тому числі щодо зміни розміру відсотків, первинні документи щодо нарахування та погашення поточних та прострочених сум кредиту, відсотків, комісій, пені та штрафів по укладеному з відповідачем кредитному договору позивачем до суду не надано, суд розцінив такі дії позивача як зловживання своїми процесуальними правами та намагання увести суд в оману щодо дійсних обставин справи, зокрема, шляхом надання розрахунку заборгованості, який не піддається перевірці на відповідність наданим доказам, та ухвалою від 13 липня 2021 року в порядку, визначеному ч.7 ст.81 ЦПК України, витребував у позивача розрахунок заборгованості відповідача по сплаті процентів за ставкою 30% річних (а.с.158).

Позивачу роз`яснено наслідки неподання витребуваних судом доказів (ч.10 ст.84 ЦПК України).

22 липня 2021 року судом отримано повідомлення представника відповідача ОСОБА_2 про неможливість надання розрахунку заборгованості з первісної відсоткової ставки 30% з технічних причин; представником відповідача втретє направлена до суду виписка по кредитному рахунку відповідача (а.с.160-172).

Отже, позивач не виконав вимоги суду щодо витребування доказів, посилаючись на технічну неможливість надання зазначеного доказу, що не може вважатися у цьому випадку поважною причиною, оскільки такий розрахунок не вимагає наявності досить складних технічних інструментів.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтями 79 та 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Суд враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини, який у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справі Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Таким чином, оскільки позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, які необхідні для вирішення спору, а саме встановлення наявності або відсутності обставин справи, які входять до предмета доказування, тому позов підлягає залишенню без розгляду.

Згідно із ч.2 ст.257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-84, 257, 259-263 ЦПК України, суд -

постановив:

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Березанський районний суд протягом п"ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: