Справа № 305/1699/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2021 року у складі судді Марусяк М.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу комунального майна та з питань захисту прав споживачів Рахівської районної ради, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівська міська рада про визнання права користування,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищевказаним позовом.

Позов мотивовано тим, що 26 квітня 2007 року, на підставі договору купівлі-продажу між Відділом комунального майна та з питань захисту прав споживачів та позивачем, ОСОБА_1 , останнім придбано нежитлові приміщення, загальною площею 140,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . До їх купівлі у 2007 р. зазначені нежитливі приміщення загальною площею 140,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , він орендував у представництва Фонду державного майна України в Закарпатській області на підставі договору оренди від 08.11.2000. Згідно технічного паспорта від 1998 року, нежитлові приміщення розміщено у колишньому магазані ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою АДРЕСА_1 . У дворі будинку АДРЕСА_1 знаходиться тимчасова господарська споруда, площею 62,75 кв. м., який згідно технічного паспорта від 17.10.2017 є частиною цих нежитлових приміщень та защначена як "пічна". Цією тимчасовою господарською будівлею позивач користується з весни 2000 року. Нежитлові приміщення у АДРЕСА_1 розміщено у колишньому магазані ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 1997 року для здійснення господарської діяльності використовував Рахівський м`ясокомбінат (к/п 20467964), що підтверджується Патентом №1 від 17.05.1997. Для забезпечення господарської діяльності та створення нормальних умов праці працівників магазину у дворі будинку АДРЕСА_1 , де знаходився магазин ІНФОРМАЦІЯ_1, у 1997 році комбінатом було споруджено тимчасову господарську будівлю, яка не є капітальною спорудою, для розміщення матеріалів (дрова) для опалення приміщень магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Зазначена господарська споруда була тимчасовою спорудою, яка не була капітальною будівлею, пов`язаною фундаментом із земельною ділянкою та потребувала поліпшень, що не представлялося можливим, у зв`язку зі складеним фінансовим становищем комбінату, з дозволу директора комбінату, з дозволу директора комбінату, не припиняючи користування комбінатом позивачу було надано право користуватися цією тимчасовою господарською спорудою з умовою спільно з комбінатом нести витрати на її утримання. Дозвіл керівництва комбінату на право позивача користуватися тимчасовою господарською спорудою у дворі будинку АДРЕСА_1 було оформлено, шляхом накладення директорм комбінату відповідної резолюції на письмовому зверненні позивача до комбінату про надання такого дозволу, яке залишилося у справах комбінату. Згодом орендні відносини з комбінатом, у зв`язку з його складним фінансовим становищем, було припинено і представництвом Фонду державного майна, нежитлові приміщення, площею 140,8 кв.м., де знахдиться магазин, було передано в оренду позивачу, про що було укладено відповідний договір оренди від 08.11.200, а згодом придбані позивачем на підставі відповідного договору від 26.04.2007. Щодо тимчасової господарської будівлі у дворі будинку, де розміщувався магазин, то ця будівля залишилася у користуванні позивача та залишається до цього часу. Відповідач не визнає право позивача користуватися зазначеною господарською будівлею, хоча остання не відноситься до об`єктів комунальної власності, а отже задоволення позову не порушує права відповідача. На підставі наведеного позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право користування тимчасовою господарською будівлею, площею 62,75 кв.м., яка розташована у дворі будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати дане рішення, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування поданого позову, не дав їм належну правову оцінку та безпідставно відмовив у задоволенні заявленого позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Рахівська міська рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання апелянт, його представник ОСОБА_2 повторно не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. ОСОБА_2 надіслала суду письмове клопотання в якому просила розгляд справи відкласти на інший термін в зв`язку з неможливістю прибуття на розгляд справи. Поважних причин неприбуття в судове засідання не наведено.

Відповідач, третя особа в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Справа на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянута у відсутності учасників справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено законності володіння спірним майном та наявності підстав для визнання за позивачем права користування даним майном.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального законну.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу №1 від 26.04.2007 укладеного між відділом комунального майна та з питань захисту прав споживачів Рахівської райради та ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_1 придбав у власність вбудовані приміщення, загальною площею розміром 140,80 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані обставини стверджуються копією договору купівлі-продажу №1 від 26.04.20017.

Позивач у заявленому позові посилалася на те, що поряд з належними йому приміщеннями знаходиться тимчасова господарська споруда, "пічна", площею 62,75 кв.м., якою він користується з весни 2000 року до цього часу, оскільки до купівлі вищевказаних приміщень така була ним орендована та використовувалась як склад.

Проте, як вбачається з договору оренди від 08.11.2000, ОСОБА_1 орендував нежитлове приміщення з підсобними (допоміжними) спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 140,8 кв. м.

Як вбачається з технічного паспорта на магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа приміщення становить 140,8 кв. м., та складається з: двох торгових залів (85,93 кв.м.), складського приміщення (18,8 кв.м.), морозильної камери (6,82 кв.м.), двох коридорів (17,25 кв.м.) та підсобного приміщення (12 кв.м.).

Жодні інші приміщення чи господарські будівлі не входили до складу майна, яке орендував, а в подальшому придбав у власність позивач, ОСОБА_1 .

Таким чином, позивачем у 2007 році були придбані ті приміщення, які він орендував з 2000 року, а отже його посилання, що спірне приміщення "пічна" за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 62,75 кв.м., раніше було ним орендовано є безпідставним.

Згідно технічного паспорту, виготовленого 17 жовтня 2017 року на господарську будівлю біля буд. АДРЕСА_1 , така будівля складається з трьох приміщень: сарай площею 16,79 кв.м., сарай площею 18,36 кв.м. та сарай площею 17,82 кв м., загальна площа будівлі - 52,97 кв. м.

Позивач зазначає, що цією будівлею він користується з 2000 року до цього часу, при цьому просив визнати за ним право користування на об`єкт, площею 62,75 кв. м.

Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності в нього права користуватися вказаним майном.

Окрім того з матеріалів справи вбачається, що позивач у 2017 році уже звертався в суд з позовом про визнання права власності на дану будівлю.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 22.01.2019 по справі №305/1659/17, визнано за позивачем ОСОБА_1 , право власності за набувальною давністю на господарську будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 62,75 кв.м.).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 липня 2019 року, рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В постанові суду вказано, що дане приміщення позивачем зайнято самовільно, ним не подано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у нього добросовісності такого володіння.

Постановою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 липня 2019 року залишено без змін.

З врахуванням вищенаведених обставин суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: