КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/3362/17-ц Головуючий 1 інстанція - Кравченко М.В.
Провадження № 22-ц/824/3904/2022 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Сліпченка О.І.

за участю секретаря: Рудик О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори в Київській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті батька ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно. Він у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Але йому стало відомо, що батько за життя склав, 25 лютого 2014 року,заповіт, яким все своє майно заповідав сторонній особі - ОСОБА_1 . Даний заповіт є недійсним, оскільки на час його складення батько перебував у стані коли не міг розуміти свої дії та керувати ними.

Вказав, що на день складення заповіту батьку виповнилось 71 рік. Останні роки батько страждав на різноманітні захворювання. В період складення заповіту та до смерті проходив лікування, перебував на обстеженні у лікарів невропатолога та психіатра. Однак, поліпшення не спостерігалось. Проживав батько хоч і сам, але неподалік від нього в с.Віта-Поштова, і самостійно ніколи не виходив на вулицю, тим паче не міг самостійно доїхати до м. Боярка для складення заповіту. Таким станом здоров`я батька неодноразово користувались шахраї, викрадаючи гроші та цінні речі. Всі документи та паспорт батько зберігав у шафі, ключі від якого зберігались лиш у нього, а не в батька. За таких обставин у його батька не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань скласти заповіт на користь невідомої особи - ОСОБА_1 . Вважає, що заповіт складений в момент, коли ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати.

Просив суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори 25 лютого 2014 року та зареєстрованого в реєстрі за №1-634.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори в Київській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - задоволено.

Визнано недійсним заповіт, як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори України від 25 лютого 2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 1-634.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним, неправомірним, необґрунтованим, таким, що постановлено без повного та всебічного дослідження обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,з огляду на що підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області).

Померлий ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_2 (свідоцтво про народження № НОМЕР_2 , виданого о/ЗАГСом Московського району м.Києва) та ОСОБА_2 .

14 грудня 2007 року, ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,91га., розташованої на території Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0641.

За життя померлий ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 25 лютого 2014 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області, яким все своє майно заповідав ОСОБА_1 .

З матеріалів спадкової справи №473/2014 до майна померлого ОСОБА_3 встановлено, що до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області звернулись із заявами про прийняття спадщини: 26 вересня 2014 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

З огляду на ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

За ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

За змістом статей 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті.

Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту.

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем, має бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до постанови Пленуму верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 143 ч. 1 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, судом призначаються судову експертизу.

При розгляді справи судом першої інстанції двічі призначалось посмертні судово-психіатричні експертизи.

Згідно висновку експертів відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КЗ КОР Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання №38ц від 27 лютого 2019 року ОСОБА_3 під час складення спірного заповіту 25 лютого 2014 року страждав на органічне ураження головного мозку (судинного, атрофічного ґенезу) з деменцією, тому він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 з урахуванням встановленого діагнозу, індивідуально-психологічних особливостей та особливостей його психологічного функціонування під час складення заповіту 25 лютого 2014 рок не міг усвідомлювати та прогнозувати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно висновку експертів Київського міського центру судово-психіатричної експертизи №294 від 22 травня 2020 року під час складення заповіту 25 лютого 2014 року ОСОБА_3 виявляв ознаки Органічного ураження головного мозку судинно-атрофічного ґенезу з церебрастенічним синдромом (F 06.8 - згідно з Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) і за психологічним станом у зазначений період часу усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати.

З поданої сторонами медичної документації померлого ОСОБА_3 вбачається, що останній до 2001 року хворів на гострі респіраторні захворювання, пневмонію, ангіну, декілька разів переносив травми нижніх та верхніх кінцівок. В 2001 році був госпіталізований в стаціонар зі скаргами на головний біль, головокружіння, утруднення мови, слабкість в ногах, болі в серці, перебої в роботі серця. Був встановлений діагноз: «ГПМК за ішемічним типом з н/парезом та дизартрією. Церебрасклсроз. Артеріальна гіпертонія. ІХС: стенокардія напруги, СН 1 ст.» Саме з цього часу періодично відмічається погіршення фізичного стану у вигляді болі в серці, головного болю, призначалося лікування амбулаторне та стаціонарне (медична карта амбулаторного хворого № 60490).

ОСОБА_3 перебував у Києво-Святошинській ЦРЛ на стаціонарному лікуванні з 04.07.2012 року по 11.07.2012 року. Встановлений діагноз: «Рак шлунку». Виписаний за наполяганням родичів (медична карта стаціонарного хворого № 6630).

Згідно виписки №3594 підекспертний перебував на стаціонарному лікуванні в Києво-Святошинській ЦРЛ з 16.04.2013 року. Діагноз: «Перфоративнокровоточива виразка шлунку. Гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу. Ішемічна хвороба серця. Стенокардія напруги. Дифузний кардіосклероз».

По медичній карті стаціонарного хворого №614: 20.01.2014 року ОСОБА_3 доставлений в Києво-Святошинську ЦРЛ КІ1ІМД з діагнозом: «Гостре порушення мозкового кровообігу?». Був госпіталізований у неврологічне відділення. Скарги на слабкість в правій руці та шаткість при ході. 21.01.2014 року проведена МРТ: Висновок: МР-ознаки гострого порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в мосту, вираженої дисциркуляторної енцефалопатїї, атрофічних змін головного мозку. ОСОБА_3 перебував на лікуванні по 31.01.2014 року. Діагноз заключний клінічний: «Церебральний атеросклероз. Артеріальні гіпертензія 3 ст. Гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу (18.01.2014 р.) в ділянці мосту з легким геміпарезом. Дисциркуляторна енцефалопатії з вестибулокоординарними порушеннями». (а.с 133-134).

Згідно з виписки № 6630 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_3 , останній перебував у ЦРЛ Києво-Святошинського району на лікуванні в терапевтичному відділені з 04 по 11 квітня 2014 року з діагнозом: «Ішемічна хвороба серця. ФК 3 ст. дифузний кардіосклероз. Застійні явища в легенях. Вторинна анемія 2 ст. Рак шлунку?»

З медичної карти стаціонарного хворого № 3594 Києво-Святошинська ЦРЛ вбачається, що ОСОБА_3 був госпіталізований у неврологічне відділення 16.04.2015 року. Діагноз при госпіталізації: «Церебральний атеросклероз. Гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в лівій гемісфері з правобічним геміпарезом». 23.04.2015 року переведений у хірургічне відділення через загострення виразкової хвороби шлунку, ускладненої кровотечею.

24.04.2015 року ОСОБА_3 проведено операційне втручання з приводу висічення виразки шлунку. Після оперативного втручання був переведений у ВІТ. Виписаний 03 травня 2015 року. Діагноз: перфоративнокровоточива виразка шлунку. Гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу. Ішемічна хвороба серця. Стенокардія напруги. Дифузний кардіосклероз».

Отже, апеляційний суд приймає до уваги висновок експертів відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КЗ КОР Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання.

Так, у частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Одним із засобів доказування є висновок експерта.

При цьому, за приписами статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експертів відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КЗ КОР Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання є повним, обґрунтованим, послідовним у викладенні обставин щодо хвороби померлого ОСОБА_3 , узгоджується з дослідженою судом медичною документацією, показами свідків, поясненнями сторін.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_3 під час складання заповіту від 25 лютого 2014 року страждав на органічне ураження головного мозку судинного, атрофічного ґенезу) з деменцією. Дані психічні розлади у ОСОБА_3 позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними. Тобто, ОСОБА_3 під час складання заповіту від 25 лютого 2014 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду щодо їх оцінки. Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 16 травня 2022 року.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко