Постанова

Іменем України

02 червня 2022 року

м. Київ

справа № 344/20325/18

провадження № 61-6995св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах якої діють ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2020 року в складі судді Пастернак І. А. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року в складі колегії суддів: Бойчука І. В., Фединяка В. Д., Девляшевського В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він та відповідачі є співвласниками чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , кожному з них належить по 1/3 частки квартири.

З 1985 року він фактично користувався кімнатами №№ 3 та 4, а ОСОБА_2 з чоловіком ОСОБА_4 та їх донькою ОСОБА_3 займали кімнати №№ 1 та 2.

У 1988 році він здійснив ремонтні роботи в займаних ним кімнатах, влаштував індивідуальне опалення та окремий додатковий вихід із кімнати № 4 на вулицю. ОСОБА_2 у 1995 році теж здійснила часткову реконструкцію фасаду будинку.

З вересня 1992 року по травень 2018 року він перебував за кордоном. При цьому його особисті речі залишилися у займаних ним кімнатах №№ 3 та 4, які він залишив зачиненими.

Після повернення в Україну він не був допущений відповідачами та третіми особами до користування кімнатами, які він раніше займав, замки на дверях кімнат були змінені.

Посилаючись на викладене, оскільки такими діями відповідачі порушили його права як співвласника квартири на володіння і користування такою, просив:

встановити порядок користування вищевказаною квартирою та виділити: кімнату площею 10, 37 кв.м та кімнату площею 11, 23 кв.м у користування ОСОБА_3 та членам її сім`ї: чоловіку ОСОБА_6 і їх донькам ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ; кімнату площею 17, 83 кв.м у користування ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_4 ; кімнату площею 18, 67 кв.м у користування йому; усі інші приміщення квартири залишити в спільному користуванні співвласників;

усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом його вселення у кімнату площею 18, 67 кв.м.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з безпідставності позовних вимог, оскільки за тривалий період проживання в квартирі між сторонами склався певний порядок користування кімнатами, позивач займає ізольовану кімнату площею 17, 9 кв.м відповідно до його частки в спірній квартирі, а вселення його в кімнату площею 18, 6 кв.м, яка межує з прохідною кімнатою площею 11, 5 кв.м, у якій проживає неповнолітня дочка відповідача, призведе до порушення прав та інтересів дитини.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що суди не врахували, що запропонований ним порядок користування квартирою був встановлений ще в 1992 році, такий порядок користування жодним чином не порушує житлових прав відповідачів та членів їх сімей, відповідає принципу рівності часток співвласників, а тому безпідставно відмовили в задоволенні позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

09 липня 2021 року справа № 344/20325/18 надійшла до Верховного Суду.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надіслали відзив на касаційну скаргу, у якому просять залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 07 червня 1972 року зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 .

У 1992 році ОСОБА_1 виїхав до Сполучених Штатів Америки.

06 жовтня 1994 року ОСОБА_2 та Управління будинками № 2 житлового управління міськвиконкому уклали договір найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад народних депутатів, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій - квартири АДРЕСА_1 , строком на 5 років, та квартиронаймачу ОСОБА_2 передано таку в задовільному стані, про що складено акт здачі і приймання.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07 вересня 1995 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 в рівних долях.

Згідно з технічним паспортом, складеним 06 червня 1995 року Івано-Франківським ОБТІ, загальна площа квартири становить 81, 8 кв.м, квартира складається з чотирьох кімнат житловою площею 58, 1 кв.м: кімната № 1 площею 10, 37 кв.м, кімната № 2 - 11, 23 кв.м, кімната № 3 - 18, 61 кв.м, кімната № 4 - 17, 83 кв.м, а також кухні площею 12, 72 кв.м, коридору площею 2, 97 кв.м, вбудованих шаф площами 4, 05 кв.м та 1, 55 кв.м, веранди площею 2, 4 кв.м. Квартира обладнана пічним опаленням.

Відповідно до технічного паспорта, складеного 04 жовтня 2010 року Івано-Франківським ОБТІ, загальна площа квартири збільшилася та становить 105, 0 кв.м, житлова площа - 59, 1 кв.м та складається з чотирьох житлових кімнат: кімната № 1 площею 11, 1 кв.м, кімната № 2 - 11, 5 кв.м, кімната № 3 - 17, 9 кв.м, кімната № 4 - 18, 6 кв.м, а також кухонь площею 13, 8 кв.м та 6, 8 кв.м, ванних кімнат площею 4, 0 кв.м та 3, 9 кв.м, коридорів площею 3, 1 кв.м та 3, 0 кв.м та веранди площею 11, 3 кв.м. Опалення індивідуальне.

У 2018 році ОСОБА_1 повернувся в Україну та зайняв кімнату площею 17, 9 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_4 з жовтня 1994 року проживають у кімнаті № 1 площею 11, 1 кв.м. Відповідач ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_6 з дочками ОСОБА_5 , 2001 року народження, ОСОБА_7 , 2009 року народження, проживають у кімнаті № 2 площею 11, 5 кв.м та у кімнаті № 4 площею 18, 6 кв.м. Вказані обставини визнані сторонами.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зміст цієї норми свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Вирішуючи спір з приводу встановлення порядку спільного користування квартирою, суд виділяє в користування сторонам спору частини житлового приміщення, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти у незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Установивши, що між сторонами протягом тривалого часу фактично встановлений порядок користування квартирою, зокрема, позивач користується ізольованою кімнатою площею 17, 9 кв.м, а виділення йому в користування кімнати площею 18, 6 кв.м, яка межує з прохідною кімнатою площею 11, 5 кв.м, у якій проживає неповнолітня дочка ОСОБА_3 , призведе до порушення прав та інтересів дитини, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскількифактично зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 березня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко