ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/2445/21 Номер провадження 22-ц/814/1373/22Головуючий у 1-й інстанції Герцов О.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Пилипчук Л. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - адвоката Лисенка Віталія Миколайовича

на рішення Ізюмського міськрайонного суду м. Харкова від 16 серпня 2021 року у складі судді Герцова О. М.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року представник АТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 3514 від 27.12.2018 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 13.05.2021 у сумі 76 932,48 грн і складається із 47 983,36 грн залишку простроченого кредиту, 4 658,74 грн залишку прострочених відсотків, 24290,38 грн залишку прострочених комісій, а всього 76 932,48 грн, просив про стягнення з ОСОБА_1 вказаної суми з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 27.12.2018 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3514, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу в кредит грошові кошти на споживчі потреби в сумі 49 600 грн строком на 60 місяців до 27.12.2023 зі сплатою процентів за користування кредитом на строкову заборгованість за процентною ставкою 0,01% річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56% річних, а також сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3,5% від суми кредиту.

Відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань строком на 847 днів, в результаті чого виникла вказана заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду м. Харкова від 16 серпня 2021 року позов АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 3514 від 27.12.2018 в розмірі 52 642,10 гривень та судовий збір в розмірі 1 553,36 гривень, а всього 54 195, 46 гривень.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог в частині стягнення простроченого кредиту та відсотків. Висновок суду в частині відмови у стягненні комісії мотивовано посиланням на імперативну заборону на її стягнення згідно статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови у стягненні прострочених комісій, представник АТ «Банк Кредит Дніпро» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення в цій частині, неправильне встановлення фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 3514 від 27.12.2018 у сумі 76932,48 грн, яка складається із 47 983,36 грн залишку простроченого кредиту, 4658,74 грн залишку прострочених відсотків, 24 290,38 грн залишку прострочених комісій, а також витрати по сплаті судового збору.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позовні вимоги Банку взагалі не містять вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені та штрафів), а комісія, у стягненні якої відмовив суд, прирівнявши її до штрафу та пені, не є неустойкою, а має іншу правову природу та є за своєю суттю платою за надані послуги.

Вказує, що нарахування передбаченої пунктом 1.2 Кредитного договору щомісячної комісії регулюється Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів», а норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на які послався суд першої інстанції при ухваленні рішення, не врегульовують дані спірні правовідносини.

Отже, нарахування Банком комісії за кредитним договором прямо передбачена умовами кредитного договору та нормами чинного законодавства України, а відтак такі вимоги Банку є правомірними та законними.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 27 грудня 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви-згоди № 1107845 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб укладено Кредитний договір № 3514, за умовами якого Банком надано відповідачу грошові кошти (кредит) в сумі 49 600,00 грн строком на 60 місяців, з оплатою процентів в розмірі 0,001% річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 3,5% від суми кредиту, зі здійсненням погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту щомісячними ануітетними платежами в сумі не менше 2 562,69 грн.

Банк свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу грошові кошти на вищевказаних умовах, проте відповідач несвоєчасно вносив обов`язкові щомісячні платежі та допустив прострочення виконання зобов`язання строком на 847 днів, в результаті чого станом на 13.05.2021 утворилася заборгованість у сумі 76 932,48 грн, яка складається із 47 983,36 грн кредиту, 4 658,74 грн процентів за користування кредитом та 24 290,38 грн комісій, що підтверджується наданим Банком розрахунком (а.с. 9-13).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, на підставі договорів та інших правочинів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір № 3514 від 27 грудня 2018 року підписаний сторонами, отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Комісійна винагорода як елемент ціноутворення належить до господарської діяльності Банку, втручання в яку суду в силу приписів статті 6 Господарського кодексу України заборонено.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування».

Відповідно до статті 1, пункту 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касового обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону «Про споживче кредитування».

Отже, Законом було надано право кредитодавцю включати до договору споживчого кредиту витрати, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту у вигляді комісії.

Оскільки кредитний договір № 03514 від 27 грудня 2018 року є договором споживчого кредиту, на нього поширюються норми Закону України «Про споживче кредитування».

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту).

Паспорт споживчого кредиту є документом, встановленим законом, який свідчить, що перед укладенням кредитного договору відповідачу надана повна інформація про умови кредитування.

За даними паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 27 грудня 2018 року, ОСОБА_1 погодився, що між сторонами визначені умови договору про встановлення реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; загальна процентна ставка, відсотків річних та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, 9 600 грн оплати за програмою страхування за рахунок кредитних коштів, а також комісія за обслуговування кредиту в розмірі 1 736 грн на місяць (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Банк Кредит Дніпро» про стягнення комісії, суд першої інстанції виходив з того, що комісію нараховано за період, який виник після 14 квітня 2014 року, тому підлягають застосуванню положення Закону України «Про «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з 6 листопада 1998 року має зареєстроване місце проживання в м. Ізюм Харківської області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, на час укладення кредитного договору він фактично проживав у м. Харків.

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Натомість, визначена кредитним договором комісія за обслуговування кредиту є складовою загальної вартості кредиту та входить до загальних витрат за споживчим кредитом - витрат споживача, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Отже, щомісячна комісія, яку за умовами кредитного договору зобов`язався сплачувати відповідач, має іншу правову природу, ніж неустойка (штраф, пеня), що застосовується у разі порушення зобов`язання боржником та нарахування якої забороняється Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Суд першої інстанції вказаного не врахував та безпідставно застосував закон, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог.

За таких обставин оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача залишку прострочених комісій в сумі 24 290,38 грн.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - адвоката Лисенка Віталія Миколайовича - задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду м. Харкова від 16 серпня 2021 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення прострочених комісій скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» 24 290,38 грн залишку прострочених комісій за кредитним договором № 03514 від 27 грудня 2018 року.

Відповідно змінити загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» за кредитним договором № 03514 від 27 грудня 2018 року, збільшивши її з 52 642,10 грн до 76 932,48 грн.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 2 270 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 3 405 грн, а всього - 5 675 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Л. І. Пилипчук

О. В. Прядкіна