ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2022 року м. Кропивницький

справа № 401/2321/17

провадження № 22-ц/4809/87/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Черненка В. В.,

секретар судового засідання Завітневич О. І.,

учасники справи:

позивачі - Олександрійська окружна прокуратура Кіровоградської області, в інтересах держави в особі Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, правонаступником якої є Світловодська міська рада Кіровоградської області, Державного підприємства «Світловодське лісове господарство», правонаступником якого є Державне підприємство «Чорноліське лісове господарство»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ейсмонт Ігор Геннадійович, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 липня 2021 року у складі головуючого судді Андріянової С. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

13.09.2017 перший застуник керівника Знам`янської місцевої прокуратури,правонаступником якої є Олександрійська окружна прокуратура Кіровоградської області, діючи в інтересах держави в особі Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, правонаступником якої є Світловодська міська рада Кіровоградської області, та Державного підприємства «Світловодське лісове господарство», правонаступником якого є Державне підприємство «Чорноліське лісове господарство», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.30-31 т.3),просив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області заборгованість з оплати за довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою за договором на право довгострокового тимчасового користування лісами №07-12-1/11-6 від 22.12.2011 у розмірі 7141,31 грн; розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісами №07-12-1/11-6 від 22.12.2011, укладений між державним підприємством «Світловодське лісове господарство» та ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути державному підприємству «Світловодське лісове господарство» лісову ділянку, загальною площею 1,25 та, розташовану у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва ДП «Світловодське лісове господарство» в адміністративних межах Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області за межах населених пунктів у стані, придатному для ведення лісового господарства, не гіршому, ніж одержав ОСОБА_1 на підставі акту приймання - передачі від 22.12.2011, з характеристиками, що визначені матеріалами лісовпорядкування на момент закінчення лісокористування відповідно до договору довгострокового тимчасового користування лісами за № 07-12-1/11-6 від 22.12.2011.

Позовні вимоги мотивовано тим, що що 22 грудня 2011 року між ДП «Світловодське лісове господарство» (постійний лісокористувач) та ОСОБА_1 (тимчасовим лісокористувачем) укладено договір на право довгострокового тимчасового користування лісами №07-12-1/11-6, строком на 20 років.

Відповідно до п.п.1.1, 2.1 вказаного договору постійний лісокористувач на підставі розпоряджень голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 16 грудня 2011 року №1100-р та від 27 листопада 2007 року №858-р виділяє та передає, а тимчасовий лісокористувач приймає в строкове платне користування лісову ділянку для використання в культурно-оздоровчих цілях, загальною площею 1,25 га, розташовану у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва Державного підприємства «Світловодське лісове господарство».

Згідно з п.п.3.1. та 3.2. вказаного договору, останній укладено строком на 20 років, який набуває чинності з моменту його реєстрації в Кіровоградському обласному управлінні лісового та мисливського господарства і діє до повного виконання, але у будь-якому разі до 16 грудня 2031 року.

Порядок та умови здійснення лісокористування лісовою ділянкою для культурно-оздоровчих цілей визначаються відповідно до Лісового кодексу України та Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року №761 «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів» (зі змінами та доповненнями).

На виконання умов вказаного договору ДП «Світловодське лісове господарство» передало відповідачу у довгострокове тимчасове користування в порядку спеціального використання лісових ресурсів лісову ділянку площею 1,25 га, яка знаходиться в постійному користуванні ДП «Світловодське лісове господарство» і розташована у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва ДП «Світловодське лісове господарство», в адміністративних межах Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, за межами населених пунктів, що підтверджується актом приймання-передачі лісової ділянки від 22 грудня 2011 року, підписаного відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідач умови договору не виконав, плату за використання лісових ресурсів на користь Павлівської сільської ради не вносив.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області заборгованість з оплати за довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою за договором на право довгострокового тимчасового користування лісами №07-12-1/11-6 від 22 грудня 2011 року у розмірі 7141 грн 31 коп.

Розірвано договір довгострокового тимчасового користування лісами №07-12-1/11-6 від 22 грудня 2011 року, укладений між Державним підприємством «Світловодське лісове господарство» та ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Державному підприємству «Світловодське лісове господарство» лісову ділянку, загальною площею 1,25 га, розташовану у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва ДП «Світловодське лісове господарство» в адміністративних межах Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області за межах населених пунктів у стані, придатному для ведення лісового господарства, не гіршому, ніж одержав ОСОБА_1 на підставі акту приймання-передачі від 22 грудня 2011 року, з характеристиками, що визначені матеріалами лісовпорядкування на момент закінчення лісокористування відповідно до договору довгострокового тимчасового користування лісами за №07-12-1/11-6 від 22 грудня 2011 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, щострок дії договору не закінчився, заява про добровільну відмову від користувача ОСОБА_1 до ДП «Світловодський лісгосп» в період з 2011 до 2021 року не надходила, припинення діяльності (смерть) тимчасового лісокористувача не настала, рішення суду на вимогу однієї із сторін, яке набрало б законної сили відсутнє, то суд приходить до висновку, що станом на 23 липня 2021 року договір №07-12-1/11-6 про право довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року є дійсним, а сторони перебувають в договірних відносинах і мають відповідно до договору виконувати взяті на себе зобов`язання.

Відповідач в своїх поясненнях підтвердив той факт, що з грудня 2012 року плату за користування лісовою ділянкою на користь Павлівської сільської ради Світловодського району не вносив, не надав жодних заперечень щодо розміру нарахованої заборгованості по сплаті за спеціальне користування лісовою ділянкою за вказаним договором в сумі 7141 грн. 31 коп.

ОСОБА_1 внаслідок невнесення коштів за спеціальне користування лісовою ділянкою допустив істотне порушення умов договору на право довгострокового тимчасового користування лісами, що є підставою для його розірвання і повернення лісової ділянки постійному лісокористувачу.

Доводи відповідача про те, що на підставі договору дарування від 01 вересня 2012 року, укладеного між ним та ТОВ «СВ Маяк», яким він передав безоплатно у власність комплекс будівель спортивно-технічної бази відпочинку « Дніпро », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , припинено дію договору на право довгострокового тимчасового користування лісами №07-12-1/11-6 від 22 грудня 2011 року є безпідставними та необґрунтованими.

Суд також вважав безпідставним твердження ОСОБА_1 про те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки договірні відносини , що виникли на підставі договору № 07-12-1/11-6 на право довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року, не припинились, а спір стосується саме невиконання обов`язку по сплаті за спеціальне користування лісовою ділянкою.

Докази щодо переходу права користування на спірну лісову ділянку і виникнення обов`язку по сплаті за спеціальне користування лісовою ділянкою у інших осіб, зокрема ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник відповідача адвокат Ейсмонт І. Г. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначаєв що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що 01 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та TOB «СВ МАЯК» укладено договір дарування бази відпочинку «Дніпро». Від ОСОБА_1 перейшло право користування земельною ділянкою з моменту укладення договору дарування та реєстрації нерухомого майна до особи переходить право на земельну ділянку (стаття 719 ЦК України).

Суд залишив поза увагою те, що з моменту відчуження вказаного комплексу будівель, ОСОБА_1 втратив право користування земельною ділянкою, і фактично, і юридично. Тому ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у цій справі.

Вважає, що судом невірно тлумачаться пункти спірного договору від 22.12.2011 №07-12-1/11-6. Зазначає, що у договорі якраз і передбачено випадки, коли законом встановлено інше. Такими випадками є ст. 120,141 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про оренду землі».

Крім того представник відповідача зазначив на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги за період з 2012 року по 13.09.2014, що не враховано судом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Керівником Олександрійської окружної прокуратури подано відзив на апеляційну скаргу, в якому ставиться питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Прокуратура вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Світловодська міська рада подала клопотання про розгляд справи за відсутності її представника, просила ріщення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23.02.2022 залучено до участі у справі правонаступника Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області - Світловодську міську раду Кіровоградської області.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16.05.2022 залучено до участі у справі правонаступника Державного підприємства «Світловодське лісове господарство» - Державне підприємство «Чорноліське лісове господарство».

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора Сігіди Л. М., яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

27 жовтня 2011 року ОСОБА_1 подав письмову заяву голові Кіровоградської обласної державної адміністрації про виділення та надання йому у довгострокове тимчасове користування терміном 20 років лісової ділянки для використання в культурно-оздоровчих та спортивних цілях, площею 1,2487 га, розташовану у кварталі 2 виділ 5 Крилівського лісництва ДП «Світловодський лісгосп», на якій знаходяться об`єкти нерухомості, що належать йому на праві приватної власності (т.2 а.с.173).

Згідно розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації №1100-р від 16 грудня 2011 року «Про виділення для довгострокового тимчасового користування лісової ділянки ОСОБА_1 » ОСОБА_1 виділено лісову ділянку площею 1,25 га, розташовану у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва ДП «Світловодський лісгосп» у тимчасове довгострокове користування терміном на 20 років для використання у культурно-оздоровчих та спортивних цілях (т.1 а.с.29) .

22 грудня 2011 року між Державним підприємством «Світловодське лісове господарство» (постійний лісокористувач) та ОСОБА_1 (тимчасовим лісокористувачем) на підставі розпорядження голови Кіровоградської обласної державної адміністрації «Про виділення для довгострокового тимчасового користування лісової ділянки ОСОБА_1 » від 16 грудня 2011 року №1100-р, та розпорядження обласної державної адміністрації від 27 листопада 2007 року №858-р «Про затвердження нормативів плати за спеціальне використання лісових ресурсів місцевого значення» уклали договір про платне користування лісовою ділянкою для використання в культурно-оздоровчих цілях. Об`єктом тимчасового користування за договором є лісова ділянка загальною площею 1,25 га, розташована у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва ДП «Світловодський лісгосп». Договір укладено строком на 20 років, який набирає чинності є моменту його реєстрації в Управлінні і діє до повного виконання, але в будь-якому разі до 16 грудня 2031 року. Плата за довгострокове тимчасове користування лісами вноситься тимчасовим лісокористувачем у безготівковому порядку на рахунок Павлівської сільської ради Світловодського району в розмірі 1062 грн. 82 коп. за рік. Передача лісової ділянки тимчасовому лісокористувачу здійснюється за актом приймання-передачі протягом 5 робочих днів після реєстрації договору в управлінні. Дія договору припиняється у випадку: закінчення строку, на який його було укладено; добровільної відмови користувача від лісової ділянки; припинення діяльності (смерть) тимчасового лісокористувача; на підставі рішення суду на вимогу однієї із сторін, внаслідок невиконання або порушення іншою особою обов`язків, передбачених договором, внаслідок випадкового знищення, пошкодження лісової ділянки, що істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (т.1 а.с.12-15) .

Відповідно до розрахунку плати за користування лісовою ділянкою площею 1,25 га кв. АДРЕСА_2 , який є додатком 1 до вказаного договору, плата за користування становить 1062 грн 82 коп. в рік (т.1 а.с.16) .

Згідно Акту приймання-передачі від 22 грудня 2011 року, який є додатком 2 до договору, ДП «Світловодський лісгосп» передав, а ОСОБА_1 прийняв у строкове платне користування лісову ділянку для використання в культурно-оздоровчих цілях загальною площею 1,25 га, розташовану у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва ДП «Світловодський лісгосп» (т.1 а.с.17).

Актом перевірки виконання умов договору про тимчасове довгострокове користування лісами від 08 червня 2015 року, 10 серпня 2016 року, 26 червня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 не приступив до використання вказаної ділянки (т.1 а.с.30-31, 32-33, 34-35).

10 червня 2015 року та 25 липня 2016 року представник ДП «Світловодський лісгосп» виносив приписи ОСОБА_1 , які останньому направлялись поштою, з приводу дотримання Санітарних правил та Правил пожежної безпеки в лісах України, прибирання та вивозу сміття, приступання до використання лісової ділянки у культурно-оздоровчих цілях (т.1 а.с.36-37).

Згідно розрахунку нарахованої та сплаченої плати за довгострокове тимчасове користування лісами згідно договору від 22 грудня 2011 року ОСОБА_1 07 листопада 2012 року сплачено 1100 грн, за період 2011-2012 роки, з переплатою 55,22 грн. За період з 2012-2017 роки загальна сума боргу складає 7141,31 грн (т.1 а.с.44-47).

Згідно договору дарування від 01 вересня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «СВ Маяк» дарувальник передав безоплатно у власність а обдаровуваний прийняв дарунок - комплекс будівель спортивно-технічної бази відпочинку « Дніпро », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В пункті п.2 Договору вказано, що земельна ділянка знаходиться на правах оренди згідно договору №07-12-1/11-6 від 22 грудня 2011 року, та згідно довідки відділу Деоржкомзему у Світловодському районі від 13 липня 2011 року, визначено кадастровий номер :02:000:7025, та загальну площу 1,1547 га. Комплекс будівель, що відчужується, належить дарувальнику на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 04 серпня 2011 року. Пунктом 8 Договору передбачено, що обдаровуваному роз`яснено про обов`язок оформити в установленому порядку право оренди або власності на земельну ділянку (т.1 а.с.158).

Згідно довідки №б/н від 13 липня 2011 року, виданої ОСОБА_1 , про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель серед власників і користувачів, вбачається, що відповідно до Тимчасового порядку присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення Державного реєстру земель, затвердженого КМУ від 18 серпня 2010 року №749, земельній ділянці загальною площею 1,1547 га, на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визначено кадастровий номер :02:000:7025 (т.2 а.с.92, 110).

Відповідно до викопіровки з кадастрової карти та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14 лютого 2019 року, земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:7025 має площу 0,12 га, з цільовим призначенням: ведення садівництва, та є приватною власністю. Місцем її розташування є АДРЕСА_3 . Власником вказаної ділянки є ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 липня 2011 року (т.2 а.с.137, 138, 139-140).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №156015295 від 12 лютого 2019 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:7025 не зареєстровано (т.2 а.с.175).

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000030 від 05 липня 2018 року за ч. 2 ст. 366 КК України внесено відомості про кримінальне правопорушення вчинене службовими особами відділу Держкомзему у Світловодському районі по факту вчинення службового підроблення шляхом складання, занесення завідомо неправдивих відомостей та видачі офіційних документів: кадастрового плану, технічної документації із землеустрою, довідки від 13 липня 2011 року, та як наслідок договору дарування від 01 вересня 2019 року, шляхом внесення до них завідомо неправдивих відомостей про присвоєння кадастрового номеру :02:000:7025 лісовій ділянці, загальною площею 1,25 га у виділі 5 кварталу 2 Крилівського лісництва, з метою протиправного відчуження комплексу будівель спортивно-технічної бази відпочинку « Дніпро » (т.2 а.с.176-177).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 березня 2019 року власником комплексу будівель спортивно-технічної бази відпочинку « Дніпро », яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з 02 грудня 2012 року став ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2012 року з ТОВ «СВ Маяк» (т.2 а.с.247-251).

Договір №07-12-1/11-6 про право довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року є дійсним, питання про його зміну,розірвання, припинення ОСОБА_1 не ставилось.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Згідно ст. 1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

Лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо). До не вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок належать лісові ділянки, зайняті не зімкнутими лісовими культурами, лісовими розсадниками і плантаціями, а також лісовими шляхами та просіками, лісовими протипожежними розривами, лісовими осушувальними канавами і дренажними системами.

Статтею 2 Лісового кодексу України передбачено, що лісові відносини - суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Об`єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки. Суб`єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України.

Згідно ст. 3 Лісового кодексу України, Лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 18 Лісового кодексу України довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Тимчасовий лісокористувач не має права передавати лісові ділянки в тимчасове користування іншим особам.

Згідно ст. 20 Лісового кодексу України, тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право:

1) здійснювати господарську діяльність у лісах з дотриманням умов договору;

2) за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності;

3) отримувати продукцію і доходи від її реалізації.

Тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування зобов`язані:

1) приступати до використання лісів у строки, встановлені договором;

2) виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом та договором;

3) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель;

4) вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту і відтворення типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, сприяти формуванню екологічної мережі;

5) своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів;

6) не порушувати прав інших лісокористувачів.

Відповідно до ст.78 Лісового кодексу України та згідно пункту 9.3 вказаного Договору, його дія припиняється у випадку:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- добровільної відмови користувача від лісової ділянки;

- припинення діяльності (смерть) тимчасового лісокористувача;

- на підставі рішення суду на вимогу однієї із сторін, внаслідок невиконання або порушення іншою особою обов`язків, передбачених договором, внаслідок випадкового знищення, пошкодження лісової ділянки, що істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановлено, що згідно спірного договору 22 грудня 2011 року про платне користування лісовою ділянкою для використання в культурно-оздоровчих цілях строк дії 20 років з кінцевим терміном - 16 грудня 2031 року, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання здійснювати плату за користування лісовою ділянкою у безготівковому порядку на рахунок Павлівської сільської ради Світловодського району в розмірі 1062,82 грн за рік.

ОСОБА_1 не виконувались належним чином умови договору щодо плати за користування лісовими ресурсами, внаслідок чого виникла заборгованість перед Павлівською сільською радою Світловодського району в сумі 7141 грн 31 коп.

Відповідач визнав, що з грудня 2012 року плату за користування лісовою ділянкою на користь Павлівської сільської ради Світловодського району не вносив, оскільки вважав, що за користування лісовою ділянкою повинен сплачувати фактичний користувач, яким з 02 грудня 2012 року став ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2012 року з ТОВ «СВ Маяк».

Суд першої інстанції, стягуючи вказану заборгованість дійшов правильного висновку, що договір №07-12-1/11-6 про право довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року є чинним, питання про його зміну чи припинення не вирішувалось, сторони перебувають в договірних відносинах і мають відповідно до договору виконувати взяті на себе зобов`язання.

Наявність договору дарування від 01 вересня 2012 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «СВ Маяк», комплексу будівель спортивно-технічної бази відпочинку « Дніпро », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не є підставою для припинення зобов`язань за договором №07-12-1/11-6 про право довгострокового тимчасового користування лісами від 22 грудня 2011 року.

Будь-яких договорів на право тимчасового користування лісами на спірну лісову ділянку між ДП «Світловодський лісгосп» та ОСОБА_2 не укладалось.

Заява щодо застосування позовної давності ОСОБА_1 в суді першої інстанції не подавалась, тому питання щодо наслідків пропуску позовної давності в частині вимог про стягнення заборгованості з оплати за користування лісовою ділянкою у період з грудня 2012 по 01 серпня 2017 року судом апеляційної інстанціїї не вирішується, оскільки виходить за межі, передбачені ст. 367 ЦПК України.

Щодо вирішення позовних вимог прокурора в інтересах Державного підприємства «Світловодське лісове господарство», правонаступником якого є Державне підприємство «Чорноліське лісове господарство» необхідно зазначити.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення позивача до суду), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З наведених норм випливає, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права.

За висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18, пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18, пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 26), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21, пункт 8.5) та інші).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що і в судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19, пункт 35), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс 19, пункт 27)). Тому, зокрема, наявність чи відсутність у органу, через який діє держава, статусу юридичної особи, значення не має (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21, пункти 8.10, 8.12).

При цьому міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до статті 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень (пункт 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19 (провадження № 12-11гс21)). Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.

На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права - учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19, пункт 62)). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 71)).

Відповідно до статті 170 ЦК України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду у постанові 23 листопада 2021 року (справа № 359/3373/16-ц) підтвердила свій висновок про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства (пункт 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21)).

У зв`язку з цим позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині із підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Отже, оскаржене судове рішення підлягає скасуванню в частині розгляду по суті позову прокурора, поданого в інтересах ДП «Світловодське лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Чорноліське лісове господарство» із залишенням позову без розгляду в зазначеній частині.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі ст. 377 ЦПК України рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 липня 2021 року в частині вирішення позову прокурора в інтересах держави в особі Державного підприємства «Світловодське лісове господарство», правонаступником якого є Державне підприємство «Чорноліське лісове господарство», до ОСОБА_1 про розірвання договору та повернення земельної ділянки необхідно скасувати із залишенням позову без розгляду в зазначеній частині.

В іншій частині рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 липня 2021 року є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав судове рішення в частині задоволення позову Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області, в інтересах держави в особі Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, правонаступником якої є Світловодська міська рада Кіровоградської області, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 257, 367, 368, 371, 374, 375, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ейсмонт Ігор Геннадійович, задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 липня 2021 року в частині задоволення позову Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області, в інтересах держави в особі Державного підприємства «Світловодське лісове господарство», правонаступником якого є Державне підприємство «Чорноліське лісове господарство», до ОСОБА_1 про розірвання договору скасувати.

Позов Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області, в інтересах держави в особі Державного підприємства «Світловодське лісове господарство», правонаступником якого є Державне підприємство «Чорноліське лісове господарство», до ОСОБА_1 про розірвання договору залишити без розгляду.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 липня 2021 року в частині задоволення позову Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області, в інтересах держави в особі Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, правонаступником якої є Світловодська міська рада Кіровоградської області, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

В. В. Черненко