Дата документу 24.05.2022 Справа № 335/4953/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/4953/20 Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
№ 22-ц/807/449/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Ільїна А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ

В червні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування заяви зазначало, що 15.12.2005 року АКБ «Укрсоцбанк» (надалі за текстом - «Кредитор») та ОСОБА_2 , (надалі за текстом - «Позичальник»), уклали Договір кредиту №05Ж181-К (надалі та текстом - «Кредитний договір») з подальшими змінами та доповненнями.

14.06.2010 року. АКБ «Укрсоцбанк» було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства) назву організаційно-правової форми шляхом перейменування в ПАТ «Уксоцбанк», а з 10.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк». В подальшому, внаслідок реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», останній є правонаступником кредитора в даному зобов`язанні.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши Позичальнику кредит. У порушення умов Договору, позичальник ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на дату розрахунку 25.05.2020 року загальна сума заборгованості становить 74564,56 дол. США, що за офіційним курсом становить 1995019,54 грн..

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Договором кредиту №05Ж181-К від 15.12.2005 року між Кредитором та первісним Іпотекодавцем, яким є ОСОБА_2 , укладено Іпотечний договір №05Ж181-І від 15.12.2005 року, (надалі за текстом - «Іпотечний договір»), відповідно до якого останні передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, першого поверху літ А5, загальною площею 258,4 кв.м., що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 та стане власністю Іпотекодавця після державної реєстрації в установленому законом порядку права власності Іпотекодавця на нерухоме майно.

23.12.2011 року між Кредитором та новим Іпотекодавцем, яким є ОСОБА_3 , укладено Додаткову угоду №2 до Іпотечного договору №05Ж181 - І від 15.12.2005, якою внесено зміни, в тому числі за згодою Іпотекодержателя змінено власника предмета іпотеки та особу Іпотекодавця.

Відповідно до п. 1.1 вищевказаною Додаткової угоди №2, новий Іпотекодержатель передає в іпотеку Іпотекодержателю нежитлове приміщення першого поверху літ А5, загальною площею 258,4 кв. м., що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцю на праві приватнохї власності на підставі договору дарування від 08.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Туріченко О.М. та зареєстрованого за реєстровим №2500, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №32579208, виданим ТОВ «ЗМБТІ» від 20.12.2011.

Відповідно до інформаційної довідки №211168910 від 03.06.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Іпотекодержателем виявлений факт зміни загальної площі (кв.м.) предмету іпотеки. Так відповідно до інформаційної довідки №211168910 , загальна площа приміщення, яке є предметом іпотеки становить 242,9 кв.м., що є відмінною від загальної площі, вказаної у Іпотечному договорі та Технічній документації об`єкту.

Така зміна предмету іпотеки відбулася без згоди Іпотекодержателя, без його належного повідомлення, що є порушенням укладеного між сторонами договору іпотеки. Крім того, іпотекодержателем не було надано згоду на зменшення площі об`єкту іпотеки, що є порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання повністю або частково, у тому числі, якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов`язанням та Іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов`язання (як основного боргу, та і процентів за ним). У разі порушення основного Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодацю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язанням за Кредитним договором та/або зобов`язань, передбачених Іпотечним договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у п.п. 4.5-4.7 Іпотечного договору.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, визнати реконструйований об`єкт, а саме: нежитлове приміщення, першого поверху літ А-5, загальною площею 242,9 кв.м., що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , предметом іпотеки відповідно до Іпотечвного договору №05Ж181-І від 15.12.2005 та Додаткової угоди №2 від 23.12.2011 до Іпотечного договору №05Ж181- І від 15.12.2005; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: нежитлове приміщення, першого поверху літ А-5, загальною площею 242,9 кв.м., що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності Відповідачу в рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту №05Ж181-К від 15.12.2005 року, заборгованість - 19950119,54, а саме: - за кредитом - 1 084 986,94 грн., - за відсотками - 910 032,60 грн. На користь АТ «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльністю/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій; стягнути з Відповідача на користь АТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2021 року в задоволені позову - відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.12.2005 року АКБ «Укрсоцбанк» (надалі за текстом - «Кредитор») та ОСОБА_2 , (надалі за текстом - «Позичальник»), уклали Договір кредиту №05Ж181-К (надалі та текстом - «Кредитний договір») з подальшими змінами та доповненнями.

14.06.2010 року. АКБ «Укрсоцбанк» було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства) назву організаційно-правової форми шляхом перейменування в ПАТ «Уксоцбанк», а з 10.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк». В подальшому, внаслідок реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», останній є правонаступником кредитора в даному зобов`язанні.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши Позичальнику кредит. У порушення умов Договору, позичальник ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на дату розрахунку 25.05.2020 року загальна сума заборгованості становить 74564,56 дол. США, що за офіційним курсом становить 1995019,54 грн..

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Договором кредиту №05Ж181-К від 15.12.2005 року між Кредитором та первісним Іпотекодавцем, яким є ОСОБА_2 , укладено Іпотечний договір №05Ж181-І від 15.12.2005 року, (надалі за текстом - «Іпотечний договір»), відповідно до якого останні передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, першого поверху літ А5, загальною площею 258,4 кв.м., що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 та стане власністю Іпотекодавця після державної реєстрації в установленому законом порядку права власності Іпотекодавця на нерухоме майно.

23.12.2011 року між Кредитором та новим Іпотекодавцем, яким є ОСОБА_3 , укладено Додаткову угоду №2 до Іпотечного договору №05Ж181 - І від 15.12.2005, якою внесено зміни, в тому числі за згодою Іпотекодержателя змінено власника предмета іпотеки та особу Іпотекодавця.

Відповідно до п. 1.1 вищевказаною Додаткової угоди №2, новий Іпотекодержатель передає в іпотеку Іпотекодержателю нежитлове приміщення першого поверху літ А5, загальною площею 258,4 кв. м., що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 та належить Іпотекодавцю на праві приватнохї власності на підставі договору дарування від 08.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Туріченко О.М. та зареєстрованого за реєстровим №2500, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №32579208, виданим ТОВ «ЗМБТІ» від 20.12.2011.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на наступні положення закону та фактичні обставини справи.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 5 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції що нормами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту як визнання реконструйованого об`єкту предметом іпотеки.

Тож позовні вимоги щодо визнання реконструйованого об`єкту, а саме: нежитлове приміщення, першого поверху літ А-5, загальною площею 242,9 кв.м., що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 , предметом іпотеки відповідно до Іпотечвного договору №05Ж181-І від 15.12.2005 та Додаткової угоди №2 від 23.12.2011 до Іпотечного договору №05Ж181- І від 15.12.2005 - суд першої інстанції правомірно відхилив,визнавши ми необґрунтованими.

При цьому суд виходив з того, що статтями 598, 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Суд першої інстанції правильно визначив, що іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Крім того, судом було враховано, що позивач звернувся до суду зі значним пропуском строку позовної давності та на час розгляду справи у суді першої інстанції не навів жодних переконливих причин його пропуску.

Представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

Відповідно положень 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладеного договору виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Такий висновок суд першої інстанції зробив з посиланням на правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), а також у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18).

Посилання у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неправильно засновано чинне законодавство та усталена практика щодо питань позовної давності є переоцінкою висновків суду першої інстанції та не спростовує їх.

Тож наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 червня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков