Справа № 161/9279/21 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/169/22 Категорія: 60 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Ганжі М.І.,

позивача ОСОБА_1 та його представників Качура С.В. , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ТзОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» Володкевич Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр логістики та дистриб`юції», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - приватний нотаріус Ариванюк Тетяна Олексіївна про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - Качура Семена Васильовича на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати недійсним договір від 05.06.2020 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу (відступлення) частки в статутному капіталі ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» від 19.05.2016 укладений між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ; застосувати наслідки недійсності договору; визнати недійсним акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ від 05.06.2020; скасувати реєстраційні записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; визнати за ОСОБА_1 право власності на 10% частки в статутному капіталі ТОВ в порядку спадкування за законом.

На адресу суду надійшла заява ТзОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» про закриття провадження у справі. На думку заявника, з врахуванням предмету спору та суб`єктивного складу сторін, правовідносини, які виникли між сторонами спору необхідно вирішувати за правилами господарського судочинства, а не цивільного.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ТзОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - приватний нотаріус Ариванюк Т. О. про визнання правочинів недійсними та визнання права власності на спадкове майно закрито.

Вирішено питання повернення судового збору.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - Качур С. В. просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, з під став порушення судом норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд помилково констатував, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, при цьому судом не враховано юридичну природу спірних правовідносин, які не виникли з корпоративних прав, як хибно вважав суд першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Закриваючи провадження у даній цивільній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки первинною позовною вимогою є вимога про визнання недійсним договору від 05.06.2020 про внесення змін та доповнень до Договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТзОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції» від 19.06.2016, укладеному між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , та застосування наслідків недійсності щодо такого правочину (визнання недійсним акту приймання-передачі частки в статутному капіталі, скасування реєстраційних дій/записів), яка за своєю правовою природою є предметом спору, що виникає з корпоративних правовідносин.

Такі висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Пред`являючи позов в даній справі позивач посилався на ту обставину, що він є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та йому належить 2/5 частини спадкової маси, що належала ОСОБА_7 на момент смерті. На час смерті ОСОБА_7 разом з дружиною ОСОБА_5 належало 50% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний центр логістики та дистриб`юції», а відтак на думку позивача він, як спадкоємець має право на 2/5 частики статутного капіталу товариства. 05 червня 2020 року, згідно нотаріально посвідченого договору, укладеного між ОСОБА_4 (який діяв на підставі довіреності від 21 жовтня 2019 року, що видана на його ім`я спадкодавцем ОСОБА_7 ) та ОСОБА_6 про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу ( відступлення ) частки в статутному капіталі Товариства від 19 травня 2016 року та нотаріально посвідченого акту приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства від 05 червня 2020 року, було відчужено ОСОБА_6 50 % частки належної батькові позивача в ТОВ «Регіональний центр логістики та дистриб`юції». На думку позивача метою такого правочину є позбавлення спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_8 права на спадкове майно шляхом відчуження цього майна ОСОБА_4 третім особам.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права ( п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Разом з тим стаття 20 ГПК України, визначають коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають із корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.

Згідно з положеннями статей 83, 88, 143 Цивільного кодексу України, статей 88, 167 Господарського кодексу України, статті 10 Закону України 19 вересня 1991 року № 1576-XII «Про господарські товариства» (тут і далі - ЦК України, ГК України та Закон № 1576-XII відповідно у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Корпоративні права учасників господарського товариства визначаються законом і статутними (установчими) документами. Корпоративні відносини виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав із моменту державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю, а за своїм суб`єктним складом є такими, що виникають між господарським товариством та його учасником (засновником), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками) господарських товариств, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства (крім трудових).

Учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом (стаття 116 ЦК України, стаття 88 ГК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 167 ГК України корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно з положеннями статей 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами.

За змістом статей 130, 147 і 166 ЦК України та статей 55 і 69 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що у разі смерті (ліквідації) учасника товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) (товариства з додатковою відповідальністю (далі - ТДВ)) спадкоємцем (правонаступником) спадкується не право на участь у цьому товаристві, а право на частку в статутному (складеному) капіталі.

Частиною п`ятою статті 147 ЦК України закріплено право учасників ТОВ або ТДВ передбачити у статуті товариства необхідність отримання згоди інших учасників товариства на перехід частки у статутному капіталі до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи.

Після набуття частки в статутному капіталі у спадкоємців (правонаступників) виникає переважне право вступу до цього товариства, передбачене статтею 55 Закону України «Про господарські товариства», проте у цьому разі не йдеться про автоматичне набуття такими спадкоємцями права участі в товаристві.

Прийняття рішення про вступ спадкоємця (правонаступника) до складу учасників ТОВ (ТДВ) належить до компетенції загальних зборів учасників товариства. Отже, лише після прийняття вищим органом ТОВ (ТДВ) позитивного рішення спадкоємець (правонаступник) частки у статутному капіталі може стати учасником відповідного товариства. У свою чергу, товариство може відмовитися від прийняття спадкоємця (правонаступника) до складу учасників. Чинне законодавство не обмежує ТОВ (ТДВ) у такому праві.

У разі відмови правонаступника (спадкоємця) від вступу до ТОВ (ТДВ) або відмови товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала померлому учаснику, реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.

З аналізу положень статей 82, 83 ГК України, статей 143-145 ЦК України, статей 51, 52, 58, 59 Закону № 1576-XII, статей 6, 9, 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» вбачається, що прийняття рішення про зміну складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить до виключної компетенції його вищого органу, а зміни до статуту, пов`язані зі зміною складу учасників такого товариства, підлягають державній реєстрації із внесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 761/27538/17 (провадження № 14-12цс19).

Аналіз предмета і підстав позову, викладених у позовній заяві вказує на те, що позов в цій справі позивач пред`явив до відповідачів з метою захисту свого права власності на майно в порядку спадкування, посилаючись на його незаконне відчуження відповідачами, з метою усунення позивача на частку в Товаристві, як частку спадкового майна.

ОСОБА_1 не є учасником Товариства та відповідно до ст.ст. 1218, 1219 ЦК України не успадкував його після смерті свого батька ОСОБА_7 , оскільки частка була відчужена на користь третіх осіб, дійсність якої оспорює позивач в даній справі, а тому в даному випадку відсутні корпоративні відносини між Товариством та позивачем.

Таким чином, ОСОБА_1 , як спадкоємець (правонаступник) ОСОБА_7 має перешкоди у захисті своїх прав та інтересів у порядку господарського судочинства.

Аналогічні висновки щодо підвідомчості спору в означеній категорії справ наведені в Постановах Великої Палати Верховного суду від 11.09.2019 року в справі №392/1213/17 та від 27.02.2019 року в справі №761/27538/17.

Суд першої інстанції помилково вважав, що в даній справі наявний корпоративний спір при тому, що позивач звернувся виключно за захистом своїх спадкових прав та не є учасником Товариства.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, оскаржувана ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 379,381-384 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Качура Семена Васильовича задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя:

Судді: