Справа № 559/1844/19
Провадження № 2/559/43/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.,

секретаря судового засідання Федорук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування ним,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 08 червня 1998 року. З квітня 1992 року в цьому будинку зареєстрована ОСОБА_2 , а фактично не проживає в ньому з 2010 року, не приймає участі в його утриманні чи проведенні ремонтів. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 06.11.2015 року шлюб між ними розірвано. Відповідачка проживає в Чехії, де має іншу сім`ю.

Реєстрація відповідачки у його житловому будинку без фактичного проживання перешкоджає йому у здійсненні права власності на житло, оскільки він не може оформити субсидії на комунальні послуги, змушений їх сплачувати за відповідачку, яка фактично не проживає. Просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим будинком.

Ухвалою суду від 04.10.2019 відкрито провадження у справі. Справа розглядається у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (виклику) сторін, про що повідомлені належним чином усі учасники.

24.02.2020 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Згідно особового рахунку № НОМЕР_1 погосподарської книги села Довге Поле за 1986-1990 роки власником житлового будинку АДРЕСА_1 значиться батько відповідачки ОСОБА_3 , який придбав цей будинок згідно договору купівлі-продажу від 20.07.1987 року. Згідно особового рахунку №424 погосподарської книги села Довге Поле ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 вибули до нового місця проживання в АДРЕСА_1 . В тій же книзі власником житлового будинку АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_1 . Підстав внесення змін про власника спірного будинку не зазначені. Після смерті батька у 1997 році, мати відповідачки ОСОБА_4 була єдиною особою, яка претендувала на майно, яке було ними, як подружжям, набуте під час спільного проживання. Позивач, який є її колишнім чоловіком, скориставшись тим, що її мати не знала, що втратила право власності на житловий будинок, приватизував будинок на підставі підроблених документів, оскільки батьки не вчиняли дій щодо відступлення права власності на користь ОСОБА_1 . Також, нею впродовж 2017-2019 років включно здійснювалися постійні платежі за комунальні послуги, а в будинку знаходяться її особисті речі. У користуванні спірним будинком вона позивачу не перешкоджає. Просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Лопухович А.О., згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за її відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.05.1998 року (а.с. 7).

Згідно довідки №638 від 31.07.2019, за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_6 - син, ОСОБА_7 - син, ОСОБА_8 - син, ОСОБА_2 - бувша дружина, яка зареєстрована, але фактично не проживає (а.с. 9).

Як свідчать акти про не проживання №671 від 29.07.22019, №756 від 29.08.2019, №1184 від 13.12.2019, ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2014 року, але фактично зареєстрована за даною адресою (а.с. 10, 11, 23).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 06.11.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Суд не бере до уваги подану відповідачкою копію договору купівлі-продажу житлового будинку в с.Довге Поле Дубенського району, укладеного 20.07.1987 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , оскільки він не є належним та допустимим доказом в силу вимог закону.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 20.05.2021 за клопотанням ОСОБА_2 , провадження у справі було зупинено до вирішення та набрання законної сили рішення у справі №559/264/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Семидубської сільської рада Дубенського району Рівненської області, Комунального підприємства «Архітектор» Дубенської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, свідоцтва про право власності на житловий будинок, реєстрації права власності.

08 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Семидубської сільської рада, КП «Архітектор» Дубенської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, свідоцтва про право власності на житловий будинок, реєстрації права власності залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 24 грудня 2021 року.

Ухвалою суду від 10.02.2022 відновлено провадження у справі.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

У статті 317 ЦК України зазначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 Цивільного кодексу України.

Суд враховує, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок. Оскільки відповідачка ОСОБА_2 , будучи зареєстрованою у будинку, що належить позивачу, у ньому не проживає понад строк, встановлений законодавством, не є членом сім`ї позивача, а тому є такою, що втратила право користування житлом. Так як будь-яких письмових домовленостей між сторонами стосовно користування житловим будинком за вказаною адресою не існує, вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки порушуються права позивача як власника будинку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору в розмірі 768, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 141, 258, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 16, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Р.В. Ралець