Справа № 199/660/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

03.06.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 15 березня 2021 року між сторонами було укладено договір б/н, який містить в собі і положення кредитного договору, у вигляді Заяви відповідача про приєднання до Умов і Правил надання послуг, Умов і Правил надання банківських послуг, Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 7000 гривень на платіжну картку, зобов`язавшись сплатити проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит у встановлений договором строк, а також сплатити інші обов`язкові платежі. Посилаючись на те, що відповідач не виконала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 15 грудня 2021 року утворилась кредитна заборгованості в розмірі 12626,01 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10227,35 гривень, а також заборгованості з процентами за користування кредитом в розмірі 2398,66 гривень, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача означену заборгованість, а також покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання сторони не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідача до суду відзив на позов не надходив. Разом з тим, стороною позивача в тексті позову викладено заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2021 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір б/н банківського обслуговування, згідно з яким позивач зобов`язався надати відповідачу кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку строком на 12 місяців з пролонгацією, а позичальник - повернути такий кредит щомісячними платежами у порядку та строки, визначені договором, сплативши проценти за користування кредитними коштами в розмірі залежно від типу виданої позичальнику картки. Договір укладено шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов і Правил надання послуг, яка містить всі обов`язкові умови кредитного, однак у декількох варіантах (розмір процентів за користування кредитом, максимальний розмірі кредитного ліміту тощо), в залежності від типу картки, що видається позичальнику. Викладене підтверджується копією відповідної заяви.

Також судом встановлено, що у відповідності до наданої позивачем довідки останнім на виконання укладеного між сторонами договору б/н банківського обслуговування від 15 березня 2021 року відповідачу в день укладення договору була видана карта НОМЕР_3 із терміном дії до вересня 2024 року, тип картки (Універсальна чи Універсальна Gold, на які посилається заява позичальника при визначенні конкретних умов договору) не вказано. Не містять таких відомостей і інші матеріали цивільної справи.

Згідно з наданою позивачем довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, останній позивачем 15 березня 2021 року на картковий рахунок встановлено кредитний ліміт в розмірі 7000 гривень.

Як слідує з виписки по картковому рахунку відповідача за зазначеною вище кредитною карткою за період з 15 березня 2021 року по 17 грудня 2021 року, відповідач отримала від позивача обумовлені укладеним між сторонами договором б/н банківського обслуговування кредитні кошти в повному обсязі шляхом встановлення кредитного ліміту в розмірі 10000 гривень та користувався цими коштами протягом зазначеного періоду. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Згідно з наданим розрахунком, заборгованість відповідача за договором №б/н банківського обслуговування від 15 березня 2021 року станом на 15 грудня 2021 року нарахована позивачем в розмірі 12626,01 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10227,35 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 2398,66 гривень. При цьому відповідно до змісту такого розрахунку позивачем до тіла кредиту зараховано (погашено за рахунок тіла, тим самим його збільшено) частину нарахованих відповідачу процентів за користування кредитом в загальному розмірі 314,62 гривень. Таким чином, з викладеного слідує, що дійсна сума боргу відповідача за тілом кредиту становить 9912,73 гривень.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст.6, 627, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст.ст.633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Положеннями ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ст.ст.202, 207, 626 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Аналогічне положення містить ст.16 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за договором б/н банківського обслуговування від 15 березня 2021 року, який має змішаний характер та містить елементи кредитного договору, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного договору, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 7000 гривень на платіжну картку, користувалась ним, однак не повернула, що зумовило виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується підписаною відповідачем Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг, довідками про видачу кредитної картки та зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки з урахуванням на виписку по картковому рахунку відповідача, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову в частині позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості лише за тілом кредиту та частково - в розмірі 9912,73 гривень.

Правомірність висновків суду щодо отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, а відтак і наявність підстав для їх стягнення у випадку неповернення кредитору підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 вересня 2020 року по справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року по справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року по справі №278/2177/15-ц.

Щодо підстав для часткового задоволення позовних вимог, то суд зазначає наступне.

Так, в якості підстави для стягнення з відповідача всієї суми заборгованості, яка включає в себе борг за тілом кредиту, а також заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач в першу чергу посилається на факт укладення між сторонами кредитного договору шляхом підписання відповідачем, як позичальником, Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 15 березня 2021 року, яка (заява) містить всі обов`язкові і необхідні умови кредитного договору, в тому числі і розмір процентів за користування кредитом. Зазначені обставини дійсно мають місце, однак у вказаній заяві передбачено одразу декілька варіантів умов кредитування, зокрема декілька розмірів процентів за користування кредитом, які залежать від типу картки, що отримує позичальник і на яку встановлюється кредитний ліміт - Універсальна чи Універсальна Gold. В той же час, як зазначалось судом вище за текстом цього рішення, матеріали справи не містять жодного документу, як доказу, який би дозволяв суду встановити, яку саме картку отримала відповідач, як позичальник, що, в свою чергу, не дозволяє суду встановити розмір процентів, які зобов`язався сплачувати відповідач за фактично виниклими між нею та позивачем договірними правовідносинами з кредитування. Більш того, позивач у тексті свого позову так само не вказує конкретні умови укладеного між сторонами кредитного договору, зазначає одразу декілька варіантів процентів за користування кредитом, лише дублюючи зміст Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 15 березня 2021 року. Відтак, оскільки з матеріалів справи неможливо встановити розмір процентів, які позивач зобов`язалась сплачувати, виходячи з типу фактично отриманої нею від позивача картки, в суду відсутні підстави для висновку про доведеність позовних вимог в частині як виникнення, так і розміру заборгованості за процентами за користування кредитом. Останнє, в свою чергу, унеможливлює задоволення позову в частині вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Крім того, оскільки частина фактично нарахованих позивачем відповідачу процентів, розмір яких стороною позивача перед судом належним чином не доведено, була погашена за рахунок збільшення тіла кредиту, тобто без фактичного отримання такого тіла кредиту відповідачем, а сума погашених таким чином процентів становить 314,62 гривень згідно даних розрахунку самого позивача, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем до стягнення означена сума, як частина тіла кредиту, є нічим іншим як нарахованими і погашеними за рахунок тіла кредиту процентами за його користування, правомірність нарахування яких в певному розмірі, як встановлено судом вище, не підтверджена матеріалами справи, а відтак позов в частині вимог про стягнення тіла кредиту в означеній частині також є необґрунтованим, недоведеним, а тому задоволенню не підлягає.

Не може бути усунутий недолік доведення позивачем перед судом типу отриманої відповідачем картки, який (тип картки) визначає розмір процентів за користування кредитом, що зобов`язався сплатити відповідач, наданим позивачем розрахунком кредитної заборгованості, оскільки останній за своїм змістом та характером не може підтверджувати факт отримання картки певного типу та погодження сторонами певних умов кредитування, а є лише відображенням здійсненого позивачем розрахунку боргу, правильність якого підлягає перевірці судом крізь призму погоджених сторонами умов кредитування та змісту кредитного договору.

Не приймає суд до уваги в якості належного доказу умов укладеного між сторонами кредитного договору Паспорт споживчого кредиту, зокрема погодженої між сторонами ціни договору у вигляді розміру процентів, які зобов`язався сплатити позичальник за користування отриманим кредитом. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що у відповідності до норм Закону України «Про споживче кредитування» (ст.9), Закону України «Паро захист прав споживачів» (ст.ст.11, 15) вказаний документ є лише підтвердженням виконання позивачем встановленого законом для кредитодавця обов`язку з надання позичальнику, як споживачу, інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Більш того, в тексті паспорту споживчого кредиту зазначено декілька різних типів кредитування та вказується, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, а отже останній не може підмінювати собою зміст умов кредитного договору, фактично укладеного між сторонами.

Стосовно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», суд також не може прийняти такий документ як належний доказ, оскільки останній не підписаний відповідачем та містить одночасно тарифи за обслуговування різних кредитних карток, і з його змісту, в тому числі в контексті інших наявних у матеріалах справи доказів, неможливо достеменно встановити, яку саме кредитну картку отримав відповідач, а отже які саме з наведених у витягу тарифів обслуговування кредитних карток підлягають застосування до спірних правовідносин сторін.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість лише часткового задоволення позову у вигляді стягнення підтвердженої доказами частини суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9912,73 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - в розмірі 1947,84 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.6, 11, 15, 16, 202, 207, 525, 526, 530, 610-612, 625-629, 633, 634, 638, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15 жовтня 1998 року) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (; адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-Д) заборгованість за договором б/н про надання банківських послуг від 15 березня 2021 року станом на 15 грудня 2021 року у вигляді заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9912,73 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15 жовтня 1998 року) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (; адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-Д) судовий збір в розмірі 1947,84 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко