Ухвала

30 травня 2022 року

м. Київ

справа № 152/677/21

провадження № 61-4646ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 20 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах

ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування шкоди.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 водій автомобіля марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, допустив зіткнення з мопедом під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого останній загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди. Відповідальність водія автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.

27 липня 2020 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування із долученням необхідних для прийняття рішення документів. Загальна сума вимоги за шкоду, заподіяну утриманцю смертю ОСОБА_4 , була заявлена в сумі 170 028 грн.

03 грудня 2020 року відповідачем на адресу представника позивача за довіреністю ТОВ «ЮК «Центр авто виплат поліс» було надіслано лист, відповідно до якого наголошено про необхідність долучення документів з відповідним переліком.

05 квітня 2021 року на адресу відповідача направлено заяву про виплату з відповідними документами та в подальшому 05 травня 2021 року направлено досудову вимогу про виплату страхового відшкодування із зазначенням підстав для проведення виплат.

14 травня 2021 року МТСБУ повідомило про відмову у сплаті страхового відшкодування із посиланням на добровільну виплату винуватцем дорожньо-транспортної пригоди збитків, з чим позивач не погоджується, вважає таку відмову незаконною.

Рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування суперечить нормам законодавства та порушує конституційні права позивача, адже добровільне відшкодування моральної шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди не є причиною відмови виплати страхового відшкодування у вигляді матеріальної шкоди. Для цього позивачі звернулися з вимогою до страховика, та заяву на виплату страхового відшкодування було подано особою з відповідними повноваженнями на представництво.

На підставі вищевказаного позивач просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах

ОСОБА_2 , страхове відшкодування на утримання в розмірі 170 028 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України у розмірі 419,25 грн, 3 % річних у розмірі 83,85 грн та судові витрати на правничу допомогу.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області

від 26 січня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , страхове відшкодування на утримання у розмірі 170 028 грн, 419,25 грн - пені,

83,85 грн - три відсотки річних та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судові витрати (судовий збір) в розмірі 2 270 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 20 квітня 2022 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня

2022 року в частині стягнення судового збору скасовано та ухвалено нове.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір в розмірі 1 705,31 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

18 травня 2022 року Моторно (транспортне) страхове бюро України, засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 20 квітня 2022 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди. Вказані позовні вимоги є майновими, оскільки позивач визначив їх у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 170 531,10 грн, яка станом на 01 січня

2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481грн х 100 = 248 100 грн).

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, якими визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб,

так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилаючись на існування зазначених вище обставин, заявником не наведено жодних аргументів і не додано до касаційної скарги будь-яких доказів, які б підтверджували те, що касаційна скарга підлягає перегляду Верховним Судом на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі, без належного обґрунтування таких обставин, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Наведене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Зазначення у постанові Вінницького апеляційного суду від 20 квітня

2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська