Справа №760/7871/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа: ОСОБА_3 /далі - ОСОБА_3 / (РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ), про виселення з квартири,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

31.03.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 30.03.2021, за підписом позивача, в якій вона просить виселити ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_3 , без надання іншого житлового приміщення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України (далі - ЖК України).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона спільно проживає з відповідачем у належній позивачу на праві власності квартирі АДРЕСА_4 .

В позові вказується, що ОСОБА_2 (відповідач) є співмешканцем позивача, які мають спільну дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повністю перебуває на утримані позивача.

Зазначається, що відповідач не несе витрати щодо користування житлово- комунальними послугами, витрат щодо купівлі харчів, прийняті участі у виховані дитини.

Позивачка зауважує, що два останні роки відповідач почав проживати у належній їй квартирі, при цьому за даною адресою відповідач не зареєстрований.

Звертає увагу на те, що поживання в одній квартирі з відповідачем не склалось на доброзичливих підставах.

Вказує, що позивач, та члени її сім`ї ніколи з відповідачем не мали спільної сім`ї, спільного бюджету, спільних обов`язків та ведення господарства.

Зазначає, що третя особа ( ОСОБА_3 ) є її рідною донькою, у встановленому законом порядку зареєстрована у квартирі. Після укладення шлюбу 28.09.2013 року ОСОБА_5 змінила своє дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка - ОСОБА_6 .

Зі слів позивачки, протиправна поведінка відповідача унеможливлює подальше спільне проживання. Вказує, що вона з відповідачем не пов`язана ані спільним побутом, ані спільними правами та обов`язками, а тому підстави для його подальшого проживання у квартирі відсутні.

У зв`язку з викладеним, просить суд виселити відповідача з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення.

Щодо правової позиції відповідача

Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався. Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви із доданими до неї матеріалами отримав 03.03.2022, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, наявне в матеріалах справи.

Будь-яких заяв та клопотань, жодних пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу Солом`янського районного суду міста Києва не надходило. У зв`язку з зазначеним суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо пред`явленого позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Щодо правової позиції третьої особи

06.12.2021 до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_3 , в яких зазначено, що ОСОБА_2 систематично вживає алкогольні напої у великій кількості, самостійно виготовляє алкоголь в квартирі для самовживання, вчиняє сварки, домашнє психологічне та фізичне насильство над проживаючими в квартирі.

При цьому вказується, що оскільки ОСОБА_3 переживає за психологічний стан дитини, то змушена жити у знайомих.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Фактичні обставини, справи встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

З наданої позивачем копії договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2002 вбачається, що вона придбала квартиру АДРЕСА_4 .

Зі змісту долученої позивачем копії паспорту вбачається, що вона зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідки ДМС України від 23.06.2021, місце проживання відповідача ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4) значиться за адресою:

АДРЕСА_5 державною адміністрацією на виконання вимог ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 02.07.2021 надано витяг № 74405888 від 24.11.2021 з Реєстру територіальної громади міста Києва з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано три особи (вих. № 108-16242 від 25.11.2021), а саме:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 12.12.2002;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 26.08.2004;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації 24.07.2008.

Позивачка стверджує, що ОСОБА_2 є її співмешканцем, вони мають спільну дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два останні роки ОСОБА_2 почав проживати у належній їй квартирі, при цьому вони з відповідачем ніколи не мали спільної сім`ї, спільного бюджету, спільних обов`язків та ведення господарства.

Зі слів позивачки, протиправна поведінка відповідача унеможливлює подальше спільне проживання тому просить позов задовольнити.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі квартири або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).

На підставі ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04. 2020 у справі № 463/1328/18 (провадження № 61-11811св19) викладено правову позицію про те, що виходячи з аналізу змісту наведеної норми, стаття 116 ЖК України вказує на те, що виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення можливо лише у разі: а) систематичного руйнування чи псування житлового приміщення; б) використання його не за призначенням; в) систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку. У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатися заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів Житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Як на підставу позовних вимог позивачка посилається на обставину проживання відповідача ( ОСОБА_2 ) в квартирі АДРЕСА_4 , та порушення правил співжиття, проте, позивачка не надає жодних доказів на підтвердження таких обставин, а також того, що щодо вказаної особи вчинялись спроби запобігання (попередження) і громадського впливу, які виявились безрезультатними.

Наявні в матеріалах справи письмові пояснення третьої особи у справі ( ОСОБА_3 ) не можуть вважатися доказом на підтримку доводів позивача, оскільки як зазначає сама ОСОБА_3 , вона наразі у спірній квартирі не проживає.

Отже, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні квартирою.

Зі змісту ст. 2 ЦПК України вбачається, зокрема, що метою цивільного судочинства, є ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ст. 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Окрім того, за змістом ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, посилаючись як на підставу виселення відповідача з квартири АДРЕСА_4 позивачка посилається на порушення останнім правил співжиття, разом з тим, жодних доказів на підтвердження таких обставин не надає.

Разом з тим, відповідно інформації з довідки ДМС України від 23.06.2021, місце проживання відповідача значиться за адресою: АДРЕСА_5 .

За умови не надання належних та допустимих доказів на підтвердження наявності порушення прав позивача, створення перешкод у користуванні квартирою, вжиття заходів попередження, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому відмова у задоволенні позовних вимог у розглядуваній справі, не позбавляє ОСОБА_1 права в подальшому звертатись до суду із подібними вимогами, у разі якщо такі перешкоди будуть встановлені, та обставини проживання відповідача в зазначеній квартирі та обставина порушення останнім правил співжиття будуть доведені відповідними доказами.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір у справі покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з квартири, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич