У Х В А Л А

Іменем України

01.06.2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючої судді: Грушковської Л.Ю.,

при секретарі Шпак А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка заяву міського голови Жмеринської міської ради Кушніра А.П. про зміну строку виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Смірнов Сергій Михайлович до Жмеринської міської ради Вінницької області, Комунального підприємства Жмеринської міської ради «Спортивно-оздоровчого закладу «Юність», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання незаконним і скасування розпорядження (наказу) про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Міський голова Жмеринської міської ради Вінницької області ОСОБА_3 звернувся до суду із даною заявою, в якій просив відстрочити виконання рішення Жмеринського міськрайонного суду від 26.11.2021 року у справі №130/219/21 до закінчення воєнного стану в Україні.

Заява мотивована тим, що станом на сьогодні Указами президента України від 24.02.2022 №64/2022, від 14.03.2022 №133/2022 введено воєнний стан. Жмеринська міська рада, як орган місцевого самоврядування взяла на себе ряд обов`язків щодо фінансування оборонних заходів в умовах війни. На КП «СОЗ Юність» з 01.03.2022 оголошено простій, підприємство не здійснює діяльність, не має жодних фінансових надходжень.

В судовове засідання представник Жмеринської міської ради Вінницької області Свистун О.В. не з`явилась. Подала заяву, у якій просила дану заяву розглянути у її відсутність.

Представник ОСОБА_1 адвокат Смірнов С.М. подав заяву, у якій просив провести розгляд справи у його відсутність та відмовити у задоволенні заяви директора КП «СОЗ «Юність» Садовнік А.С.

Представник КП «СОЗ «Юність» Садовнік А.С. подала заяву, у якій просила провести розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви, з наступних підстав.

Так, відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 26.11.2021 року визнано незаконним і скасовано розпорядження Жмеринського міського голови №251-рк від 28.12.2020 «Про припинення контракту з керівником комунального підприємства». Визнано незаконним та скасовано наказ Комунального підприємства Жмеринської міської ради «Спортивно-оздоровчого закладу «Юність» №77-к від 30.12.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » щодо звільнення 30.12.2020 ОСОБА_1 з посади директора. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства Жмеринської міської ради «Спортивно-оздоровчого закладу «Юність», з дня його звільнення 30.12.2020 по 05.07.2021. Стягнуто з Комунального підприємства Жмеринської міської ради «Спортивно-оздоровчого закладу «Юність» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день закінчення контракту 05.07.2021 в розмірі 171109 (сто сімдесят одна тисяча сто дев`ять) 90 коп. та судовий збір на користь держави в розмірі 1711 (одна тисяча сімсот одинадцять) грн. 10 коп. Стягнуто з Комунального підприємства Жмеринської міської ради «Спортивно-оздоровчого закладу «Юність» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) грн. та судовий збір на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. Стягнуто з Жмеринської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. Допущено рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19.04.2022 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Станом на сьогодні Указами президента України від 24.02.2022 №64/2022, від 14.03.2022 №133/2022 введено воєнний стан.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового процесу.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,і за її межами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Судове рішення (постанова, ухвала) - це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню.

Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Згідно ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України віл 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Тобто, підставою для відстрочки виконання рішення суду можуть бути обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

В постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 ЗУ «Про виконавче провадження`є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. ст.76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Введення в Україні воєнного стану та ускладнене матеріальне становище КП «СОЗ «Юність» не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочення виконання рішення суду. Жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного часу діючим законодавством не передбачено.

Також суд зазначає, що воєнні дії на території Жмеринського району та Вінницької області не ведуться.

Також судом встановлено , що заявник звернулася до суду 04.05.2022, проте цивільна справа ще знаходилась в Вінницькому апеляційному суді та позивач ОСОБА_1 не отримав навіть виконавчих листів по виконанню рішенню суду та не звернувся із виконанням ні до заявника ні до виконавчої служби . Наразі позивач отримав виконавчі листи , однак передчасне звернення до суду заявником про відстрочку виконання рішення суду , яке ще не в стадії виконання свідчить про упереджене не сприяння виконанню рішення суду про незаконне звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку та моральної шкоди.

За наслідками розгляду заяви, суд дійшов висновку, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження виникнення виключних обставин, які б в розумінні ст.435 ЦПК України давали підстави для відстрочки виконання рішення суду, а наведені відповідачем підстави не можуть бути визнанні такими, що вказують на необхідність відповідного відстрочення.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заява міського голови Жмеринської міської ради Вінницької області Кушніра А.П. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 435 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви міського голови Жмеринської міської ради Вінницької області Кушніра А.П. про відстрочку виконання рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.11.2021 року у цивільній справі №130/219/21.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя