Справа № 127/1602/22
Провадження № 2/127/202/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03.06.2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2021 року, посвідченого Родіоновою Н.В., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2401.

Відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі зареєстрований, але не проживає з 2016 року, речей його в квартирі немає, квартирою він взагалі не користується, комунальні платежі не сплачує, не займається обслуговуванням та ремонтом даного житла, що підтверджується актами.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 є колишнім співвласником квартири, втратив право користування житлом з моменту продажу квартири, не був і не є членом сім`ї позивача, не проживає в належній позивачу на праві власності квартирі, добровільно не знімається з реєстрації в ній, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю, тому позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Представник позивача адвокат Галіцина В.В. до судового засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала, не заперечила щодо заочного розгляду справи.

До судового засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечила проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2401, ОСОБА_3 , що діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (продавці), передали у власність (продали), а ОСОБА_1 (покупець) прийняла у власність (купила) квартиру під АДРЕСА_1 (а.с. 4), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.10.2021 (а.с. 5).

У вказаному договорі зазначено, що відчужувана квартира по 1/3 частці належить продавцям на підставі Свідоцтва на право власності на житло, виданого 30 вересня 1993 року виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів, згідно з рішенням від 30 вересня 1993 року за №691, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право власності на квартиру зареєстровано 02 грудня 1993 року Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №183 за реєстровим №653/11255. Квартира, яка є предметом цього договору, є особистою приватною власністю продавців, оскільки набута у власність внаслідок реалізації права на безоплатну приватизацію житла.

Згідно відомостей Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради 09.02.2022, які надані на запит суду щодо встановлення зареєстрованого у законному порядку місця проживання відповідача ОСОБА_2 вбачається, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 30-31).

Згідно із довідкою №05-21/46 від 13.01.2022, виданою МКП «УК «Господар Люкс» вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 15), що також підтверджується копією особового рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 14).

Відповідно до акту від 21.09.2021, складеного: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та акту від 22.12.2021, складеного: ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований, однак не проживає з 2016 (а.с. 11-12).

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Така правова позиція закріплена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідач ОСОБА_2 вже не є співвласником спірної квартири, а також повністю не виконав вимоги п. 19 договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Родіоновою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №2401, відповідно до якого продавці зобов`язуються зняти з реєстраційного обліку місця проживання зареєстрованих в квартирі, на день підписання цього договору осіб в строк до 27 жовтня 2021 року, сплатити заборгованість з комунальних послуг, звільнити квартиру від речей і передати її покупцю в день підписання цього договору, тобто 20 жовтня 2021 року.

Крім того, на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , відповідно до якої зазначено, що згоден на ухвалення рішення суду, яким усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право на користування житлом, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 . Просить справу слухати у його відсутність.

Під час розгляду справи встановлено, що з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири, у відповідача припинилося право власності на нерухоме майно, він не проживає у квартирі : АДРЕСА_2 без поважних причин, його особисті речі в квартирі відсутні, сторони не є членами сім`ї і не були ними, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди, враховуючи, що згода позивача на проживання відповідача, відсутня.

Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач надала суду належні та допустимі докази на підтвердження факту, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 без поважних причин, тому суд дійшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, оскільки наявність реєстрації ОСОБА_2 порушує права та інтереси позивача щодо володіння та розпорядження належною їй власністю.

За клопотанням позивача судові витрати з відповідача не стягувати.

Керуючись ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274-282, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: