Справа № 642/8421/21
24 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:
головуючого судді Ольховського Є.Б.,
при секретарі - Алімурадовій Т.Я.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Департамент реєстрації Харківськї міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності -
Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою що втратила право користування житлом за адресою : АДРЕСА_1 оскільки останній тривалий час за цією адресою не проживає та своїх речей в приміщенні не має. В позові зазначила що відповідач є її колишнім чоловіком. Домоволодіння належить їй на підставі договору дарування. З червня 2017 року відповідач за вказаною адресою не мешкає, комунальні платежі не сплачує, особистих речей не тримає, мешкає за іншою адресою. Прохає визнати відповідача таким що втратив право на проживання в вищезазначеній квартирі.
Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 09.12.21 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Третя особа отримавши копію позову своїм правом на подання відзиву не скористались.
Відповідачу було спрямована копію позову разом з ухвалою про відкриття провадження, однак правом на подання відзиву останній не скористався. Ухвала повернулась на адресу суду з поміткою «за спливом терміну зберігання».
Суд вважає, що відповідач без поважних причин не подав відзив, тому, при відсутності заперечень в позовній заяві з боку позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факт та відповідні їм правовідносини:
за адресою : АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 1968 р.н. та ОСОБА_2 1965 р.н.
Квартира на праві власності належить ОСОБА_1 згідно до договору дарування ід 02.04.1993 року.
Шлюб між сторонами розірвано 04.12.2017 році .
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
В порядку ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Верховний Суд України, висловив у Постанові № 6-709цс16 правову позицію, згідно з якою, частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Актом сусідів від 16.11.2021р. встановлено що ОСОБА_2 з червня 2017 року в спірній квартирі не проживає та своїх речей там не тримає.
Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено що член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад 1 рік, у зв`язку з чим дійшов висновку про визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України.
Враховуючи вище зазначене, те, що відповідачем заперечень на позовну заяву не надано, суд змушений розглядати справу на підставі наданих доказів і вважає що є всі підстави для задоволення позову.
З відповідача на підставі вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 13, 81, 141, 258, 264-265, 268, 280 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, -
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ін. НОМЕР_1 таким що втратив право користування житловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ін. НОМЕР_1 на користь держави судові витрати у розмірі 908 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Є.Б. Ольховський

24.01.22р. ОСОБА_2

АДРЕСА_2

ОСОБА_1

АДРЕСА_1

Харків - 067

Департамент реєстрації ХМР

Майдан Конституції 7

Харків

Ленінський р/с м. Харкова надсилає копію заочного рішення від 24.01.22р. для відома.

Додаток: за текстом.

Суддя Є.Б. Ольховський