Справа № 182/5543/21
Провадження № 2/0182/1228/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.05.2022 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю

секретаря судового засідання - Снєгульської В.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивачів адвоката Сіліна О.М., що діє на підставі ордеру серія ДП №000032 від 29.11.2021 року (а.с.182-183).

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3 , що діє на підставі ордеру серія ДП № 000011, ордеру серії ДП №000010 від 10.11.2021 року(а.с.99-100).

представника Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Вяткіної Л.А., що діє на підставі довіреності від 10.01.2022 року № 58/22 (а.с.101-10716-19 том 2).

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, ОСОБА_4 про усунення перешкод в спілкування з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною.

Заяви по суті справи.

Позивачі звернулись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та просять суд усунути їм перешкоди у спілкуванні з онучкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язавши відповідачів безперешкодно допускати їх до дитини для участі у її вихованні у спосіб, визначений судом; визначити спосіб їх участі шляхом встановлення систематичних побачень один раз на тиждень в неділю: з 10.00 год. до 18.00 год. з можливістю відвідування у цей час їх зареєстрованого місця проживання та 10 (десять) днів щороку у період з 01 червня по 31 серпня з метою спільного відпочинку (а.с.5-9).

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що їх син перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_6 . У них є спільна дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 27.05.2021 року ОСОБА_6 з власної ініціативи припинила спільне проживання з їх сином та пішла жити до своєї матері ОСОБА_2 . З червня 2021 року відповідачі перешкоджають їм у спілкуванні з онукою, заявляють про те, що вони її ніколи не побачать та повинні „поставити жирну точку у питаннях її виховання. Їх право на участь у вихованні онуки нічим не обмежено, ніяких протипоказань для їх спілкування з дитиною не існує. Вони є людьми з вищою освітою, мають заслуги перед Батьківщиною та мають багаторічний стаж роботи у своїй галузі. Їх діти ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є взірцем освіченості. Син є доктором філософії в галузі знань 08 „Право, випускник аспірантури Національного юридичного університету ім.. Ярослава Мудрого, до отримання наукового ступеня тричі з відзнакою випускник Приватного вищого навчального закладу „Міжрегіональна академія управління персоналом(м. Київ). Донька магістр економіки, випускник Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазряна, до отримання ступеню магістра випускник з відзнакою Нікопольського металургійного технікуму Національної металургійної академії України. Відтак не може бути сумнівів у тому, що їх спілкування з онукою та участь у її житті та вихованні позитивно впливатиме на становлення її особистості та соціальний статус у подальшому. Факт перешкод, що чинять їм відповідачі, підтверджується відповідями Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області та відповіддю Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 05.07.2021 року №1376, а також свідченнями свідків. Припинення спільного проживання відповідачки з їх сином не повинно перешкоджати їм брати участь у вихованні онуки. Дитина повинна відчувати у рівній мірі як турботу батьків, так і з боку бабусі та дідуся. Дитина має задовільний стан здоров`я, достатній вік аби відвідувати бабусю і дідуся. Жодними забороненими або психоактивними речовинами вони не зловживають. За таких обставин вважають, що їм слід визначити спосіб участі у вихованні їх онуки у вигляді систематичних побачень, відвідування дитиною місця їх проживання, спільного літнього відпочинку.

Відповідачі подали відзив на позовну заяву (а.с. 74-76), просять суд відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог. Зазначають, що ОСОБА_6 припинила спільне проживання з ОСОБА_4 через потерпання від домашнього насильства. У червні 2021 року ОСОБА_6 звернулась до Нікопольського центру соціальних служб з проханням проходження реабілітації в інтересах дитини. З 23.06.2021 року була зарахована і по теперішній час проживає разом з дитиною в цілодобовому стаціонарі КЗ „Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги Дніпропетровської обласної ради. Вказують, що батько дитини забороняв матері влаштувати дитину до дитячого садочка. Між ОСОБА_6 та центром був укладений договір про надання їй та в інтересах її дитини інформаційних, соціально-педагогічних, юридичних, соціально-побутових, соціально-психологічних послуг. В ході проведення діагностичних спеціальних обстежень фахівцями центру було виявлено, що дитина має прив`язаність до матері, відчуває себе з нею комфортно, захищено, спокійно. Матір на даний час є пріоритетною, значимою та домінуючою особою. Оскільки психоемоційний стан дитини нестабільний, то з нею постійно проводяться психокорекцій на робота з боку спеціалістів центру. На даний час дитина влаштована до дитячого садка у м. Дніпро. Практичним психологом центру ОСОБА_10 та соціальним педагогом центру ОСОБА_11 рекомендовано, щоб дитина перебувала в режимі емоційної стабільності та в безпечному середовищі, постійно має відбуватись виховний процес для дитини, що сприятиме в подальшому для її особистого розвитку. Враховуючи рекомендації профільних спеціалістів, психоемоційний стан дитини та місце проживання у місті Дніпро, необхідність проведення подальшої реабілітації, ОСОБА_6 вважає, що визначений позивачами в позовній заяві режим зустрічей онуки із дідом та бабою є неможливим і таким, що може нашкодити психоемоційному стану і здоров`ю дитини. Відповідач ОСОБА_6 . Вважає, що зустрічі дитини мають відбуватись лише у присутності матері та в залежності від психоемоційного стану дитини, стану її здоров`я та готовності дитини до таких зустрічей. Також зазначають, що в умовах червоної зони, підвищеного ризику захворюваності на COVID-19 перебування дитини у місці проживання позивачів є неможливим і таким, що може нашкодити її здоров`ю, оскільки дитина разом з матір`ю постійно знаходиться і проживає у м. Дніпро та відвідує там дитячий садок. Вказують, що ОСОБА_6 ніколи не перешкоджала зустрічам бабусі та дідуся із онукою в її присутності, але їх так не влаштовувало і вони не хотіли разом з нею проводити час з онукою. Позивачами не доведено факт перешкод з боку ОСОБА_6 у спілкуванні з дитиною. ОСОБА_2 взагалі не може бути відповідачем по справі, оскільки не є опікуном дитини, дитина проживає з матір`ю у місті Дніпро, а тому вимоги до неї є безпідставними. Крім того, зазначають, що ОСОБА_2 за час проживання доньки ОСОБА_6 у неї разом із дитиною не перешкоджала зустрічам позивачів із онукою.

Позивачі подали до суду відповідь на відзив (а.с. 128-130), просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначають, що твердження ОСОБА_6 щодо домашнього насильства відносно неї не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Окрім того, вони не мають жодного стосунку до відносин ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які увесь час подружнього життя проживали окремо від них. Немає жодних доказів того, що вони як бабуся і дідусь якимось чином можуть негативно вплинути на психоемоційний стан їх онуки. Вони її люблять і бажають брати участь у її вихованні та житті. Червона зона карантину це не підстава для відмови у позові. Карантин явище тимчасове і колись все ж таки закінчиться. Окрім того, вони не хворіють і не є носіями COVID-19. Обидві відповідачки перешкоджали і перешкоджають по цей день у їх спілкуванні з дитиною, не відповідають на їх дзвінки, не відчиняють двері не тільки їм, а й співробітникам поліції, що приїздили на їх виклик влітку з метою встановлення місця знаходження дитини. З 27.05.2021 року вони системно не бачили онуку, оскільки відповідачі фізично їх до неї не допускають. Довідки, що надають відповідачі вважають фальшивками. Окрім того, ОСОБА_6 фактично припинила спільне проживання з ОСОБА_4 з 17.05.2021 року. 27.05.2021 року вона вирішила проживати зі своєю матір`ю. В проміжок часу між 17.05.2021 року та 27.05.2021 року вона проживала з ними. До центру допомоги вона нібито звернулась 23.06.2021 року. Отже, на момент її звернення минуло більше місяця після припинення спільного проживання з ОСОБА_4 . Відтак, якщо ОСОБА_6 потерпала від якогось насильства, то воно мабуть могло виходити тільки від її власної матері. Перешкоди з боку ОСОБА_2 зафіксовані належним чином у тій самій відповіді Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 05.07.2021 року №1376, де прямо зазначено, що зазначена особа не має бажання допускати їх до огляду матеріально-побутових умов проживання їх онуки.

Відповідачі подали заперечення на відповідь на відзив (а.с. 159-160), просять відмовити позивачам у задоволенні позову. Зазначають, що згідно довідки про склад сім`ї №356 від 15.07.2021 року, яку позивачі надали до позову, батько дитини ОСОБА_4 проживав і проживає разом із позивачами. Також і ОСОБА_6 з дитиною жила разом із ними, тому їм було відомо про сварки подружжя, образи і погрози в бік ОСОБА_6 , свідком чого постійно була їх маленька донька. Відповідні обставини негативно вплинули на її психоемоційний стан, що дитина стала боятись не лише батька, а й бабусю і дідуся. Тому в червні 2021 року ОСОБА_6 звернулась до Нікопольського міського центру соціальних служб з проханням проходження реабілітації в інтересах дитини. І з 23.06.2021 року вона була зарахована і по теперішній час до цілодобового стаціонару КЗ „Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги Дніпропетровської обласної ради. У ОСОБА_6 наявні смс повідомлення від ОСОБА_4 , які збереглись, і в яких містяться погрози її фізичної розправи. Відповідні смс повідомлення вона надвала для огляду комісії при службі у справах дітей Нікопольської міської ради, яка відбувалась 11.11.2021 року в присутності позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Перебування до цього часу ОСОБА_6 у ОСОБА_12 є фактом, того, що ОСОБА_4 надалі продовжує її переслідувати, застосовувати словесні погрози відібрати у неї дитину та знищити її. Вважають, що позивачами не доведено наявність перешкод у спілкуванні з онукою. Їх не влаштовують умови , що при спілкуванні з дитиною бажає бути присутня матір дитини. Зазначають, що ними надано належні та допустимими докази, що дають підстави визначити побачення бабусі та дідуся з онукою у присутності матері. ОСОБА_6 зазначає, що місцем зустрічі бабусі та дідуся має бути місце проживання дитини. В Україні наразі встановлені жорсткі умови карантину, великий поріг захворюваності, а дитина маленька, тому це є підставою для зустрічей бабусі і дідуся у присутності матері та за місцем перебування дитини.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів ОСОБА_4 подав письмові пояснення щодо предмету спору (а.с. 51-54 том 2), просить суд задовольнити позовні вимоги позивачів. Зазначає, що ОСОБА_6 навмисно вигадує про домашнє насильство, яке нібито відносно неї вчиняв він. При цьому він постійно за час подружнього життя піклувався про її здоров`я, приймав участь у партнерських пологах, турбувався про доньку та освіту дружини. Його батьки завжди допомагали ОСОБА_6 у всьому, натомість з батьків ОСОБА_6 на її навчання стягувались аліменти. Жодних доказів, що бабуся і дідусь по батьківській лінії якимось чином можуть негативно вплинути на психоемоційний стан дитини не надано. Посилання відповідачів на карантин є просто нісенітницею. Обидві відповідачки перешкоджали та перешкоджають по цей день у спілкуванні позивачів з дитиною. Затребуваний позивачами спосіб участі у вихованні дитини вважає абсолютно виправданим. Позивачі позитивно характеризуються за місцем проживання, на диспансерних обліках не перебувають, психоактивними речовинами не зловживають, раніше не судимі і до кримінальної відповідальності не притягуються, ними забезпечені належні житлово-побутові умови, котрі відповідають принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. За станом здоров`я і віком дитина абсолютно може один день на тиждень побути в гостях у бабусі та дідуся.

Процесуальні дій у справі.

Ухвалою суду від 11.10.2021 року по справі відкрито провадження, постановлено розглянути справу в порядку загального позовного провадження, зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради надати на адресу суду затверджений висновок щодо розв`язання спору (а.с.60-61).

У зв`язку з невиконанням органом опіки та піклування Виконавчого комітету Нікопольської міської ради ухвали суду від 11.10.2021 року через неправильне розуміння діючого законодавства, судом повторно постановлено ухвалу від 10.11.2021 року про зобов`язання надати на адресу суду затверджений висновок щодо розв`язання спору (а.с. 108, 122-123).

10.11.2021 року постановлено увалу про часткове задоволення клопотання ОСОБА_6 про витребування доказів (а.с.124)

Ухвалою суду від 29.11.2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про застосування заходів процесуального примусу до відповідачів відмовлено (а.с.189).

29.11.2021 року ухвалою суду в задоволення клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про залучення до участі у справі експерта з питань права ОСОБА_4 та у подальшому долучення і оголошення його висновку відмовлено (а.с.234).

13.12.2021 року ухвалою суду залучено до участі у справі ОСОБА_4 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів (а.с.11 том 2).

17.01.2022 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання позивачів про витребування доказів (а.с.43 том 2).

16.02.2022 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.126 том 2).

В судове засідання позивач ОСОБА_5 не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.107 том 2).

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник обох відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі, просили відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів ОСОБА_4 просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Нікопольської міської ради в судовому засіданні просив суд постановити рішення в інтересах дитини.

Судом встановлено.

Згідно копії свідоцтва про народження, яке видано повторно, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які перебувають у шлюбі з 03.02.2018 року (а.с.12,13).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 зазначено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 , що вказує на те, що вони є дідусем та бабусею ОСОБА_7 (а. с. 10,11).

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

В силу ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Положення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі "Kruskic v. Croatia" від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність" (Рішення ЄСПЛ "Bogonosovy v. Russia" від 05 березня 2019 року, п. 82).

Згідно із ч. 8-10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Тлумачення ст. 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права.

Положеннями ст. 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 цього Кодексу.

В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року, справа N 308/9575/18 вказано, що: "системний аналіз норм Сімейного Кодексу України дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування баби з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні".

У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року, справа N 635/2771/17 вказано, що: "на рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Отже, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Суд першої інстанції під час розгляду справи на вказані норми законодавства уваги не звернув та ухвалив судове рішення щодо визначення участі діда у вихованні дитини та визначення йому часу для спілкування, не отримавши письмового висновку органу опіки та піклування, який у цій категорії справ є обов`язковим, незважаючи на заяву позивача про необхідність витребувати висновок органу опіки та піклування".

В матеріалах даної справи наявний висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, затверджений рішенням від 24.11.2021 року №1020 згідно якого: орган опіки та піклування вважає, що спір між сторонами щодо участі у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно існує та з урахуванням графіку роботи матері, тимчасове проживання матері та дитини у місті Дніпрі, малолітній вік дитини, прихильність дитини до членів сім`ї та наявність конфлікту між сторонами, рекомендує встановити наступний порядок зустрічей баби та діда з онукою: за попередньою домовленістю діда ОСОБА_1 та баби ОСОБА_5 з матір`ю дитини ОСОБА_6 , в її присутності та не за місцем проживання відповідачів та позивачів(а.с. 175-177).

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд приймає вказаний висновок до уваги частково та звертає увагу на те, що орган опіки і піклування вважає за можливе спілкування онуки з бабою та дідом.

З матеріалів справи, пояснень сторін, встановлено, що онука позивачів від народження мешкала разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_6 і мала з бабусею та дідусем сталі родинні відносини, однак на час розгляду справи між сторонами існує спір щодо спілкування баби та діда по батьківській лінії із онукою через припинення шлюбних відносин між батьками дитини. Даний факт підтверджується окрім самого звернення позивачів із цим позовом до суду, також дослідженими судом заявами у поліцію(а.с. 31,34), зверненням до органів опіки та піклування(а.с.35), висновком органу опіки та піклування (а.с. 175-177) , свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Позиція відповідачки ОСОБА_6 зводиться до того, що вона не чинить перешкод у спілкуванні баби, діда з дитиною, однак суд не бере її до уваги, оскільки відсутність таких перешкод не призвели б до звернення позивачів до поліції, органів опіки та піклування, а також до суду за захистом свого права на спілкування з онукою.

При цьому, будь-яких вагомих аргументів, які б свідчили про те, що таке спілкування було можливе та з її боку вчинялися якісь дії для того, щоб позивачі мали змогу поспілкуватися з онукою, відповідач не надала.

Відповідачем ОСОБА_6 подано довідку КЗ „Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги ДОР від 25.10.2021 року №89 згідно якої міститься інформація про її звернення до Нікопольського міського центру соціальних служб з приводу потерпання від домашнього насильства з боку чоловіка ОСОБА_4 ( а.с. 77-80). В зазначеній довідці міститься інформація про зарахування ОСОБА_6 та дитини ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на цілодобовий стаціонар цього закладу і де вона знаходиться по теперішній час. Також зазначена довідка містить інформацію, що було проведено психологічне тестування матері та дитини та зазначено, що при проходженні психодіагностування і згадування минулих подій пов`язаних з подружнім життя у ОСОБА_6 відбувалась актуалізація стресогенної ситуації, щодо дитини зроблений висновок про очевидну прив`язаність до матері. При цьому жодних відомостей про негативний вплив бабусі чи дідуся на дитину зазначена довідка не містить.

Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачі мають негативний вплив на онуку, а заперечення з боку матері щодо розвитку у дитини страху до бабусі та дідуся через конфлікти з чоловіком міститься тільки в її письмових поясненнях , що не може вважатися беззаперечним доказом існування вказаної обставини.

При цьому в матеріалах справи наявні письмові докази про те, що бабуся та дідусь мають вищу освіту, позитивно характеризуються за місцем проживання, мають трудові успіхи. Згідно матеріалів справи позивачі судимостей не мають, до кримінальної відповідальності не притягуються, хвороб, які б перешкоджали їм у вихованні та спілкуванні з онукою також не мають (а.с.14-24,150-151, 21-26 то 2, 116-118 том 2).

Як вбачається з наданих позивачами фотокарток, на якій вони з онукою, видно, що дідусь та бабуся люблять дитину, і дитина з ними радісна та спокійна (а.с. 30-32 том 2).

Таким чином , під час судового розгляду не встановлено, що бабуся та дідусь є особливо непридатними або явно неблагополучними, щоб не мати права підтримувати звичайні стосунки з онукою, які припинились після припинення шлюбних відносин ОСОБА_6 з чоловіком.

Крім того, судом встановлено, що чоловік ОСОБА_6 не проживає разом з батьками (а.с.29 том 2)

Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що присутність матері під час зустрічей позивачів з онукою жодним чином не обґрунтована та не доведена.

Що стосується самого графіку зустрічей з дитиною, то суд зазначає, що відносини між бабою, дідом і онукою за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту, а тому прохання визначити зустрічі з онукою кожного тижня в неділю з 10.0 год. до 18.00 год. суд відхиляє з урахуванням права матері та батька, інших бабусі та дідуся проводити вільний час також у вихідний день - неділю з дитиною .

Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, а тому з урахуванням встановлених обставин суд вважає , що слід визначити наступний спосіб участі у спілкуванні з онукою та участі у її вихованні:

- встановити побачення два рази на місяць: в неділю першого та третього тижня кожного місяця з 10.00 год. по 18.00 год. за місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без присутності матері. У випадку не передбачуваних обставин зустріч перенести на неділю другого або четвертого тижня місяця за домовленістю з матір`ю дитини;

- 10 (десять днів) щороку спільного літнього відпочинку ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_15 у період з 01 червня по 31 серпня за домовленістю з матір`ю дитини.

Щодо позовних вимог позивачів до ОСОБА_2 про зобов`язання її також не чинити перешкоди у спілкування з онукою та участі у її вихованні, то в цій частині слід відмовити, оскільки ОСОБА_6 не проживає зі своєю матір`ю, проживає в Центрі соціально-психологічної допомоги в м. Дніпро разом з дитиною з червня 2021 року по теперішній час, а доказів того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачам у спілкуванні з онукою суду не надано.

Інші доводи учасників справи та письмові докази судом до уваги взяті не були, оскільки вони не містять інформацію щодо предмету доказування.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позвоних вимог з ОСОБА_6 слід стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 908 грн.(дев`ятсот вісім грн.), на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в розмірі 908 грн.(дев`ятсот вісім грн.)

Керуючись ст.ст. 10-12, 76-81, 141, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_5 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні онуки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши наступний спосіб участі у спілкуванні з онукою та участі у її вихованні:

- встановити побачення два рази на місяць: в неділю першого та третього тижня кожного місяця з 10.00 год. по 18.00 год. за місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без присутності матері. У випадку не передбачуваних обставин зустріч перенести на неділю другого або четвертого тижня місяця за домовленістю з матір`ю дитини;

- 10 (десять днів) щороку спільного літнього відпочинку ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та онуки ОСОБА_15 у період з 01 червня по 31 серпня за домовленістю з матір`ю дитини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 908 грн.(дев`ятсот вісім грн.)

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в розмірі 908 грн.(дев`ятсот вісім грн.)

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 01.06.2022 року.

Дані про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Нікопольської міської ради , місце знаходження: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 17/1.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Виконавчий комітет Нікопольської міської ради - ЄДРПОУ 4052198, місце знаходження: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів,3.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: А. Г. Багрова