П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 травня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Бочко Л.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 серпня 2021 року у сраві № 308/12392/20 (Головуючий: Данко В.Й.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із незаконного володіння мотивуючи тим, що 01 липня 2003 року отримала у дар на підставі договору дарування незакінчений будівництвом житловий будинок розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

20 вересня 2005 року позивачка уклала із акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк України» кредитний договір № CNL 800/057/2005, згідно якого отримала кредит чотирьма траншами на загальну суму 78 000 доларів США для фінансування будівельних робіт та закупівлі будівельних матеріалів на будівництво будинку. Договір було укладено строком до 2025 року. Одночасно із договором кредиту було укладено договір іпотеки, згідно з яким, для забезпечення повного і своєчасного виконання взятих на себе зобов`язань, позивач надала банку в іпотеку земельну ділянку, площею 0599 га та будь-яке нерухоме майно, що буде побудоване на ній за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2007 році позивач закінчила будівництво будинку, ввела його в експлуатацію та отримала правовстановлюючі документи на будинок, ставши його власником.

Протягом всього часу позивачка виконувала взяті на себе зобов`язання стосовно повернення кредитних коштів. Спорів та розбіжностей щодо умов виконання договору не виникало, банк не ініціював дострокового повернення чи примусового стягнення суми боргу.

Зазначає, що у 2015 році у неї виникли фінансові проблеми, що були пов`язані з різким коливанням курсу валюти, зменшенням доходів, а тому вона звернулась до позичальника - банку із заявою про реструктуризацію боргу, однак їй було відмовлено, востаннє листом від 27 квітня 2016 року, який вона отримала 13 травня 2016 року з посиланням на подальшу співпрацю та сумлінне виконання нею взятих на себе зобов`язань щодо повернення боргу.

Однак, надалі позивач отримала із регіонального відділення банку іншого листа-повідомлення, датованого 06.05.2016 р., яким її проінформували про зміну кредитора та іпотекодержателя в межах укладеного нею у 2005 році кредитного договору № CNL 800/057/2005. Згідно з даним листом банк відступив право вимоги на користь ОСОБА_3 на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 06 травня 2016 року.

Вважаючи укладений договір між банком та фізичною особою - ОСОБА_3 про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 06 травня 2016 року незаконним, позивач звернулася до суду із позовом про визнання договору, укладеного 06 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП БАНК» про відступлення права вимоги за кредитним договором CNL 800/057/2005 від 20 вересня 2005 року та договором іпотеки № PCL 800/347/2005 - недійсним. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року позов було задоволено і вищевказаний договір було визнано недійсним. Постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року дане рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

За час судового розгляду вищевказаного позову про визнання договору відступлення права вимоги за кредитним договором недійсним, ОСОБА_3 11.12.2018 року розпорядився як заставодержатель належним їй - ОСОБА_1 майном, а саме: земельною ділянкою, площею 0,0599 га та будинком, за адресою по АДРЕСА_1 і дав дозвіл на їх реалізацію. Про триваючий судовий розгляд цивільної справи за позовом про визнання договору відступлення права вимоги за кредитним договором і договором іпотеки ОСОБА_3 достеменно знав, оскільки був стороною у справі.

21 січня 2019 року за результатом проведення електронних торгів ОСОБА_2 було придбано належне їй майно, що перебувало в іпотеці - земельну ділянку, площею 0,0599 га та житловий будинок , що побудований на ній за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Селехманом О.А. 07.03.2019 року було внесено запис про право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

29 травня 2019 року Постановою Верховного Суду договір від 06.05.2016 року про відступлення права вимоги за кредитним договором CNL 800/057/2005 від 20 вересня 2005 року та договором іпотеки № PCL 800/347/2005, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП БАНК», визнано недійсним. Однак, майно, що було предметом іпотеки: земельна ділянка, площею 0,0599 га та житловий будинок, побудований на ній за адресою: АДРЕСА_1 вже вибули з її володіння і перейшли до нового власника - ОСОБА_2 .

Таким чином, майно, що вибуло з її володіння поза її волею, за розпорядженням ОСОБА_4 , який не наділений таким правом. Позивачка була позбавлена свого єдиного майна та єдиного житла для себе та своєї доньки. Будинок по АДРЕСА_1 і земельна ділянка, на якій він розташований, вибули з її володіння поза її волею, за рішенням іпотекодержателя ОСОБА_3 , який набув таке право відповідно до договору від 06 травня 2016 року про відступлення права вимоги за кредитним договором CNL 800/057/2005 від 20.09.2005 року та договором іпотеки № PCL 800/347/2005, укладеним із ПАТ - «ОТП БАНК», який визнано недійсним. Між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не існує жодних юридичних відносин.

Оскільки, майно вибуло без волі власника, то вважає, що вона наділена правом витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила витребувати від ОСОБА_2 на її користь житловий будинок, загальною площею 275,1 кв.м., житлова площа, 50,1 кв.м, розташований в АДРЕСА_1 та витребувати від ОСОБА_2 на її користь земельну ділянку площею: 0,0599 га, кадастровий номер: :52:001:0091, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із незаконного володіння відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як майно вибуло з її володіння поза її волею, за розпорядженням ОСОБА_3 , вона позбавлена свого єдиного житла для себе та своєї доньки і таке майно повинно бути витребувано від добросовісного набувача з підстав передбачених ст. 388 ч.1 ЦК України.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Батрин С.В., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

14 лютого 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Васильчук Л.Б. на адресу Закарпатського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності та просили задовольнити їх апеляційну скаргу і позовні вимоги, і судом було відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою у судове засідання ОСОБА_2 та його представника, відомості, які б свідчили про належне їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи призначене судом на 14 лютого 2022 року матеріали справи не містять.

Справа була призначена до розгляду на 900 к.ч. на 25 травня 2022 року і під час розгляду справи від представника ОСОБА_1 - адвоката Васильчук Л.Б. надійшла заява о 920 к.ч. про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у навчальному процесі юридичного факультету ДВНЗ «УжНУ», як екзаменатора під час екзаменаційної сесії. На підтвердження даної обставини представником ОСОБА_5 було надано розклад, з якого вбачається, що екзамен було призначено на 25.05.2022 року на 1000 к.ч., а справа в апеляційній інстанції призначена до розгляду на 900 к.ч. 25.05.2022 р.

Із врахуванням попередньої заяви ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутності, а також те, що представник не з`явився повторно у судове засідання призначене на 0900 к.ч. на 25.05.2022 року, судова колегія вважає, що неявка представника є неповажною і справу слід розглянути без їх участі у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 13.11.2015 року була власником житлового будинку загальною площею 275,1 кв.м, житловою площею - 50,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 01.07.2003 року серії ВАМ № 266089, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А., відповідно до якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,045 га.

20 вересня 2005 року між АКБ «Райффазенбанк Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CNL800/057/2005, згідно якого остання отримала кредит на загальну суму 78 000 доларів США, для фінансування будівельних робіт та закупівлі будівельних матеріалів на будівництво будинку, строком до 2025 року та було укрладено договір іпотеки PCL 800/347/2005, предметом якого відповідно до п. п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 та п. п. 3.1.3 п. 3.1 ст. 3 є земельна ділянка, загальною площею 0,0599 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 041221, виданого Ужгородською міською радою 19.08.2005 року та на нерухоме майно, а саме житловий будинок та господарські споруди, що будуть збудовані на земельній ділянці та стануть власністю іпотекодавця в майбутньому.

06 травня 2016 року банк відступив право вимоги на користь ОСОБА_3 , на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором CNL800/057/2005 від 20.09.2005 року та договором іпотеки PCL 800/347/2005 від 20.09.2006 року.

Дані обставини сторонами не оспорюються.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2017 року у справі № 308/5729/16-ц, визнано договір, укладений 06.05.2016 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» про відступлення права вимоги за кредитним договором CNL 800/057/2005 від 20.09.2005 року та договором іпотеки №PCL 800/347/2005 року недійсним.

Постановою Верховного Суду 29 травня 2019 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2017 року скасовано, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 16.11.2016 року у справі № 308/13831/15-ц, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 18.07.2018 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 13.01.2014 року, на загальну суму в розмірі 4 331 497,19 грн., з якої сума 2 783 199 грн. 54 коп. - сума основного боргу, що еквівалентно сумі 110 000 доларів США за курсом НБУ станом на 27 квітня 2016 року, сума 1 444 671 грн. 17 коп. - сума пені за неповернення основного боргу, та сума 103 626 грн. 51 грн. - три відсотки річних.

На виконання цього рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 16.11.2016 року ОСОБА_3 видано виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 і приватним виконавцем Виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. було відкрито виконавче провадження № 57244163.

У межах виконавчого провадження № 57244163 відкритого на виконання судового рішення щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 за договором позики, відповідно до вимог ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 41 Закону України «Про іпотеку», спірний будинок загальною площею 275.1 кв.м., житловою площею - 50.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 передано на реалізацію та було продано його на електронних (прилюдних торгах.

Протоколом ДП «Сетам» про проведені електронні торги № 383690 ОСОБА_2 визнано переможцем, який у подальшому - 07 березня 2019 року зареєстрував право власності на будинок. Реєстрація права власності на будинок здійснена на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна № 468 від 07.03.2019 року.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст. 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які зокрема, дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Витребування майна у добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (ч.1 ст. 388 ЦК України).

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (постанова Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, № 1522/25684/12).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, та така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу). При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованим в указаному Міністерстві 02 листопада 1999 року за № 745/4038.

Якщо проведені на виконання судового рішення прилюдні торги з реалізації майна визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, то особа, яка придбала це майно, не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано відповідно до положень статті 388 ЦК України.

Оскільки рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 16.11.2016 року не скасоване, проведені на виконання цього рішення прилюдні торги з реалізації майна не визнано таким, що проведені на виконання цього судового рішення торги з реалізації майна не визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства, а тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав про відсутність підстав витребування майна від добросовісного набувача ОСОБА_2 на підставі ст. 388 ЦК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що набуття ОСОБА_2 права власності на спірний будинок не було наслідком реалізації ОСОБА_3 його права на звернення стягнення на предмет іпотеки, яке виникло на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором № CNL-800/057/2005, що наразі визнаний недійсним.

ОСОБА_3 реалізував своє право на звернення до суду та стягнення грошових зобов`язань за іншим борговим зобов`язанням, з відмінним суб`єктним складом (виконавче провадження № 57244163 відкрито на виконання судового рішення щодо стягнення боргу з ОСОБА_7 та ОСОБА_1 за договором позики) за умовами, які жодним чином не пов`язані з кредитним договором та пов`язаними з ним правочинами, так як майно було продано шляхом його реалізації на електронних торгах в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Посилання позивачки на те, що 29 травня 2019 року Постановою Верховного Суду договір від 06.05.2016 року про відступлення права вимоги за кредитним договором CNL 800/057/2005 від 20.09.2005 року та договором іпотеки № PCL 800/347/2005, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» визнано недійсним, не може бути взято до уваги, оскільки ОСОБА_3 не звертав стягнення на майно ОСОБА_1 за основним цим зобов`язанням, не реалізовував права стягувача у таких правовідносинах, а реалізував своє право на звернення до суду та стягнення грошових коштів за іншим борговим зобов`язанням з відмінним суб`єктним складом та умовами, які не пов`язані з кредитним договором та повя39заними з ним правочинами.

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин із посиланням на докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення, зазначенгі у рішенні та надана мотивована оцінка кожного аргументу щодо відсутності підстав для задоволення позову, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позовних вимогах.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 06 червня 2022 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой