Справа № 165/3588/21
Провадження № 2/165/186/22
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ушакова М.М.,

за участю секретаря Лубаєвської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Нововолинську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Шахти №9" "Нововолинська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

01 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Шахти №9" "Нововолинська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 25 вересня 2020 року працював підземним електрослюсарем 3-го розряду з повним робочим днем на ДП «Волиньвугілля» ВП «Шахта «№9 НВ», 16 квітня 2021 року був переведений електрослюсарем підземним 4-го розряду з повним робочим днем під землею, 23 квітня 2021року був звільнений з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпПП України.При звільненні з роботи підприємство повинно було виплатити йому заборгованість по заробітній платі, станом на 12.05.2021 заборгованість була погашена у розмірі 20229,88 грн. Позивач у позові зазначає, що згідно виписки з АТ КБ «Приватбанк» від 12 жовтня 2021 року ним була отримана інформація стосовно нарахованих залишків заробітної плати 17.09.2021 року в розмірі 299 грн. 43 коп. за травень 2021 року та 07.10.2021 року в розмірі 374 грн. 54 коп. за квітень 2021 року, тому виходячи з даної виписки заборгованість по заробітній платі була погашена в повному розмірі лише 07 жовтня 2021 року, тоді ж позивач взнав про порушення його прав. Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 23 квітня 2021 року по 07 жовтня 2021 року, що становить 52007,94 грн., із розрахунку: 111 (днів затримки виплати розрахунку) х 468,54 грн. (середньоденна заробітна плата).Просить стягнути з відповідача в свою користь 52007,94 грн.середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.04.2021 по 07.10.2021 включно, а також 908,00 грн. сплаченого судового збору.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином.

Представник відповідача ДП "Шахта №9 "Нововолинська" подав до суду відзив на позов у якому просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у позові, та просив розгляд справи провести у відсутності представників підприємства.

У поданому відзиві представник відповідача ДП "Шахта №9" "Нововолинська" просить при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку врахувати, що стягнення з підприємства в користь позивача середнього заробітку у розмірі 52007,94 грн., виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, втрачає свій компенсаційний характер, а є каральною санкцією, оскільки покладає на підприємство додатковий фінансовий тягар, виконання чякого є фактично неможливим, та значно перевищує розмір невиплаченої заробітної плати за квітень 2021 року в сумі 15043,25 грн, і посилаючись на правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, в даному конкретному випадку, щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

На підставі вказаної норми процесуального права, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що «за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі N 607/14495/16-ц (провадження N 61-42314св18) вказано, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченоїстаттею 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, позивач працював з 25.09.2020 10 червня 2004 року працював підземним електрослюсарем 3-го розряду з повним робочим днем під землею на ДП «Волиньвугілля» ВП «Шахта «№9 НВ», 16 квітня 2021 року був переведений електрослюсарем підземним 4-го розряду з повним робочим днем під землею, 23 квітня 2021року був звільнений з роботи по ст.38 КЗпПП України (за власним бажанням) (а.с.8, 9).

Відповіно до довідки ДП "Шахта №9" "Нововолинська" №224 від 05.10.2021 середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 становить 468,54 грн. (а.с.6).

Згідно довідки ДП "Шахта №9" "Нововолинська" №225 від 04.10.2021 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на день звільнення 23.04.2021 становила 20229,88грн., станом на 12.05.2021 становила 0,00 грн. (а.с.7).

Згідно довідки ДП "Шахта №9" "Нововолинська" №269 від 01.12.2021 ОСОБА_1 за квітень 2021 року належало до виплати заробітної плати 16428,35 грн., станом на 01.12.2021 року заборгованість по заробітній платі складає 15043,25 грн., виплачено 1385,10 грн., а саме: 07.10.2021 - 374,54 грн., 27.10.2021 - 505,28 грн., 25.11.2021 - 505,28 грн. (а.с.22).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідачем не заперечується та обставина, що позивачеві у день звільнення не було виплачено усіх належних сум.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.

З матеріалів справи вбачається, що розмір не виплаченої заробітної плати становить 20229,88 грн.

На думку суду, визначений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є завищеним та не відповідає вимогам справедливості та співмірності, а тому підлягає зменшенню, враховуючи наступне.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

У пункті 91 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні враховує розмір невиплачених сум, їх характер, зокрема, ту обставину, що основна сума заборгованості складається із розміру заборгованої заробітної плати, зокрема: за січень 2021 року 5619,82 грн., за лютий 2021 року 4625,19 гн., за березень 2021 року 9984,87 грн., всього: 20229,88 грн., при цьому заробітна плата за виконану позивачем роботу не виплачена в день звільнення. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі заборгованої заробітної плати, тобто в сумі 20229,88 грн.

Відповідно до ст.141, 142 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог частково до стягнення з відповідача в користь позивача підлягають понесені ним судові витрати, а саме: по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн., що підтверджується документально (а.с.3).

Керуючись ст.12, ст.13, ст.81, ст.141, ст.211, ст.259, ст.263, ст. 279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Шахта №9" "Нововолинська" (45325, с.Литовеж Володимир-Волинського району Волинської області, вул. Шахтарська, 37, ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 20229 (двадцять тисяч двісті двадцять дев`ять) грн. 88 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Державного підприємства "Шахта №9" "Нововолинська" (45325, с.Литовеж Володимир-Волинського району Волинської області, вул. Шахтарська, 37, ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) грн. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя підпис М.М. Ушаков