Справа № 355/1377/21
Провадження № 2/355/395/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року

Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Червонописького В.С.,

секретаря судового засідання Котенко Л.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання права власності на земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2021 позивач звернувся з вказаним позовом та просив визнати недійсними державні акти: серія ЯГ № 164472 т серія ЯГ № 164473 від 18.01.2008 року ОСОБА_3 на земельні ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0376 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та провив визнати за собою право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, те земельну ділянку площею 0,0287 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належали моєму батьку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме земельні ділянки на території Баришівського району Київської області, після смерті батька позивача ОСОБА_3 , позивач звернувся до п`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, яка відмовила в оформленні права на спадщину оскільки було встановлено неточність вказаних конфігурацій в актах на земельні ділянки та указана дата реєстрації державних актів 18.01.2008 після смерті батька позивача.

На виконання вимог п. п. 2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 24.01.2022 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С. Задоволено клопотання позивача та витребувано П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори до суду надійшла завірена копія спадкової справи № 1237/2008 заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

15.04.2022 від представника відповідача Баришівської селищної ради надійшло клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника відповідача.

20.04.2022 від ОСОБА_2 надійшло клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника відповідача. Позовні вимоги визнала в повному обсязі.

20.04.2022 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

27.04.2022 від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори до суду надійшла завірена копія спадкової справи № 1237/2008 заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 отримав у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, розташована АДРЕСА_1 . На підставі чого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №164472 (а.с. 12-13) та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0376 га, розташована АДРЕСА_1 . На підставі чого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №164473 (а.с. 17-18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 син померлого - ОСОБА_1 , та дружина померлого - ОСОБА_2 , звернулись до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом до нотаріуса з відповідними заявами не звертались. (а.с. 43).

Факт наявності родинних зав`язків між позивачем та спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 11.04.1991 (а.с. 10).

Факт наявності родинних зав`язків між ОСОБА_2 та спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3 від 14.11.1990 (а.с. 70).

Після смерті ОСОБА_3 була відкрита спадщина, до складу якої, серед іншого, увійшли земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,0376 га, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовані в с. Поділля, Баришівський район, Київська область .

Однак, позивач не зміг зареєструвати право власності на спадкове майно.

Як встановлено матеріалами справи, у встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняв, однак свідоцтво про спадщину на вказані земельні ділянки не отримав, оскільки встановлено неточність вказаних конфігурацій в актах на земельні ділянки та вказана дата реєстрації оскаржуваних державних актів після смерті спадкодавця, а отже іншого способу захисту свої прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає, тому позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом.

Так, землевпорядною організацією проведено додаткові топографічно-геодезичні виміри з уточненням координат та площ земельних ділянок (а.с. 15, 19).

У результаті чого було виявлено, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0376 га, розташована АДРЕСА_1 , державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №164473, має інший розмір, а саме: загальну площу 0,0287 га (а.с. 19).

Також, обидві земельні ділянки за оскаржуваними державними актами, після здійснення уточнення координат, мають інші точки координат, ніж вказані в державних актах, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи.

У зв`язку з виявленою невідповідністю, позивач не може отримати право на спадщину на вказану земельну ділянку за законом.

Судом встановлено, що на день смерті спадкодавця позивач проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем за одною адресою, а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідками Комунального підприємства «Житлорембудсервіс» від 04.06.2008 (а.с. 44).

Таким чином, позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і належить до кола спадкоємців.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України позивач вважається таким, що прийняв спадщину шляхом проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини.

У відповідності до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її.

У відповідності до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Крім того, суд звертає увагу на те що під час виготовлення оскаржуваних державних актів на право власності на вищевказані земельні ділянки було допущено помилки, які унеможливлюють для позивача здійснити оформлення права на спадщину.

За положеннями частини першої статті 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до статті 125 Земельного Кодексу України Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною другою статті 90 Земельного Кодексу України встановлено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки оскаржувані рішення прийнято з порушенням закону, вони є незаконними і підлягають скасуванню.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору позивач має достатні правові підстави на визнання за ними права власності на земельну ділянку, оскільки дане нерухоме майно є складовою спадкової маси спадкодавця, що на момент смерті належало їй на праві власності, а також враховуючи відсутність інших спадкоємців за законом.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки та визнання права власності на земельні ділянки задовольнити.

Визнати недійсними державні акти: серія ЯГ № 164472 та серія ЯГ № 164473 від 18.01.2008 року ОСОБА_3 на земельні ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0376 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживаючого: АДРЕСА_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, те земельну ділянку площею 0,0287 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належали батьку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Червонописький