ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1649/22 Справа № 2-8268/2010 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2009 року, та скасування обтяжень, що містяться в реєстрі, у вищевказаній цивільній справі.

В обґрунтування заяви посилався на те, що ним погашена заборгованість перед банком в повному обсязі, а тому відсутні підстави для подальшого вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2009 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про скасування заходів забезпечення позову у даній справі в повному обсязі.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що у грудні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Разом із позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» також подало заяву про його забезпечення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2009 року частково задоволено заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та накладено арешт в межах заявлених позовних вимог - 274 581, 09 грн, а саме:

- на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження;

- на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження;

- на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто:

солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №01/08/062А від 10 січня 2008 року - 77 536 грн 08 коп;

солідарно з ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №01/08/062А від 10 січня 2008 року - 200 грн;

з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №03/08/081А від 11 березня 2008 року - 82 379 грн 84 коп;

з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №TEY0SE00000013 від 25 вересня 2006 року - 11 890 грн 85 коп;

з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №03/08/081А/03 від 15 травня 2008 року - 86 145 грн 20 коп;

солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитними договорами: №03/08/081А від 11 березня 2008 року - 200 грн, №TEY0SE00000013 від 25 вересня 2006 року - 200 грн, №03/08/081А/03 від 15 травня 2008 року - 200 грн, а разом - 600 грн;

солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави судовий збір - 1 700 грн;

солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів повного виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2009 року у даній цивільній справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що наявність письмової інформації, яка підтверджує відсутність боргу у кредитора перед банком, є підставою для прийняття рішення про зняття арешту раніше накладеного за ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2009 року на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 та довірителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в межах заявлених позовних вимог на забезпечення позову, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні його заяви щодо скасування заходів забезпечення позову у даній справі.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, поставляється ухвала.

Верховний Суд України в своїй Постанові Пленуму №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначив, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Отже, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року стягнута заборгованість за наступними договорами, які були укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 :

- кредитною угодою №01/08/062А від 10 січня 2008 року;

- договором про видачу траншу №01/08/062А від 10 січня 2008 року;

- договором про видачу траншу №03/08/081А від 11 березня 2008 року;

- договором про видачу траншу №03/08/081А/3 від 15 травня 2008 року;

- кредитно-заставним договором №TEY0SE00000013 від 12 грудня 2006 року.

Також вказаним рішенням суду з відповідачів на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 1 700 грн та витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-201201/11262 від 11 грудня 2020 року, ОСОБА_1 виконав в повному обсязі умови кредитного договору №03/08/081А від 10 січня 2008 року.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 06 травня 2019 року №QM548SDS4P5IE040, ОСОБА_2 не має заборгованості перед банком станом на 06 травня 2019 року.

Разом з тим, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №03/08/081А від 10 січня 2008 року рішенням суду від 19 жовтня 2010 року судом не стягувалась, оскільки кредитний договір №03/08/081А було укладено 11 березня 2008 року.

Крім того, рішенням суду стягнуто заборгованість ще за кредитною угодою №01/08/062А від 10 січня 2008 року; договором про видачу траншу №01/08/062А від 10 січня 2008 року; договором про видачу траншу №03/08/081А/3 від 15 травня 2008 року; кредитно-заставним договором №TEY0SE00000013 від 12 грудня 2006 року, проте надана відповідачем довідка банку №20.1.0.0.0/7-201201/11262 від 11 грудня 2020 року не містить посилань на погашення заборгованості за цими договорами.

Доказів погашення ОСОБА_3 заборгованості за вищевказаними кредитними договорами, за якими рішенням суду від 19 жовтня 2010 року було стягнуто заборгованість, відповідачем до суду також не надано.

При цьому, докази виконання відповідачами рішення суду в частині стягнення судового збору на користь держави в розмірі 1 700 грн та витрат на ІТЗ в розмірі 120 грн у матеріалах даної справи відсутні, а до заяви про скасування заходів забезпечення позову заявником не долучені.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2009 року у даній цивільній справі, оскільки заявником не було надано доказів повного виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року, а тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність відмови у задоволенні такої заяви.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної заяви не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, ухвала суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова