ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4106/22 Справа № 205/9159/20 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , акціонерного товариства страхова компанія «Мега-Гарант» на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства страхова компанія «Мега-Гарант», третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , акціонерного товариства страхова компанія «Мега-Гарант» (далі - АТ СК «Мега-Гарант»), третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи його тим, що 08 квітня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Зазначає, що саме він є безпосереднім власником транспортного засобу Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який став учасником дорожньо-транспортної пригоди та отримав пошкодження.

Вказував, що постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу.

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", він звернувся до страхової компанії відповідача - АТ СК «Мега-Гарант» про виплату страхового відшкодування, на підставі якої страховиком на його користь було сплачено 20 908,12 грн.

В той же час, відповідно до висновку експертного дослідження, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. на його замовлення, вартість відновлюваного ремонту його автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, складає 70 22,71 грн., а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних частин складає 39 512,03 грн., без урахування складової ПДВ. Величина матеріальної шкоди складає 41 686,24 грн.

Посилаючись на те, що що виплачений страховою компанією розмір страхового відшкодування не відповідає дійсному розміру спричинених збитків, зокрема розміру витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням його зносу, на його користь підлягає відшкодування з АТ СК "Мегак-Гарант" 16 003,91 грн., а також посилаючись на те, що саме з вини ОСОБА_2 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було спричинено шкоду його автомобілю, просив стягнути з останнього різницю між фактичним розміром шкоди і сумою, що має становити страхову виплату, тобто 28 536,47 грн., з розрахунку 70 222,71 грн. - 41 686,24 грн., які просив суд першої інстанції стягнути на власну користь.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ СК «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 16 003,91 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ СК «Мега-Гарант», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просили рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до АТ СК «Мега-Гарант» скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову до АТ СК «Мега-Гарант» в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ СК «Мега-Гарант», в передбаченому законом порядку, здійснило оцінку розміру матеріального збитку та належним чином виконало покладений обов`язок відповідно до п.34.2 статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вказує, що ним, як страховиком, було належним чином виконано зобов`язання перед позивачем та виплачено йому суму страхового відшкодування. Оцінку експертному дослідженню, здійсненому на замовлення страховика судом першої інстанції надано не було, при цьому висновок судового експерта автотоварознавця Дроздова Ю.В. від 08 травня 2020 року №0805/20/20 експертним висновком у розумінні статті 102 ЦК України не є, а є звітом про оцінку майна. Крім того, вказує, що відповідна експертиза підлягала проведенню на підставі ухвали суду, в той час як позивач із відповідним клопотанням до суду першої інстанції не звертався. Сам по собі висновок, долучений до матеріалів позовної заяви, є за своєю суттю письмовим доказом. Вказує, що висновок, складений на замовлення страховика, позивачем у встановленому порядку не оскаржувався, та не рецензувався. Зазначає, що акти, якими керувався суб`єкт оціночної діяльності Крутінь В.І. , не передбачає попередження оцінювача про кримінальну відповідальність. Підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 коштів за проведення експертного дослідження позивачем не має, оскільки останнім не було повідомлено страховика про самостійне проведення експертизи, в той час як страховиком самостійно було проведено відповідне дослідження.

Позивачем ОСОБА_1 також подано апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року, в якому просив рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, зокрема вимог до ОСОБА_2 , скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказана апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні шкоди з ОСОБА_2 , помилково ототожнив ліміт відповідальності страхової компанії із розміром страхової виплати, яка визначається у розмірі і порядку встановленому законом і не може її перевищувати, та судом невірно застосовано правову позицію Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц. Вказує, що позивач має право на відшкодування у повному обсязі вартості втраченого майна, тобто пошкоджень, яких зазнав її автомобіль, тому стягнення різниці між сумою необхідної для відновлення її майна та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією та франшизи, з водія транспортного засобу причетного до дорожньо-транспортної пригоди як з винної у розмірі 28 536,47 грн. відповідає вимогам законодавства.

Сторони по справі правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 квітня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та "Mazda 626", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП, та накладено стягнення у виді штрафу. (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля "Mazda 626", реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с.34-35).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 , на момент ДТП, була застрахована в АТ СК «Мега-Гарант» полісом №АО/2107657 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130 000 грн. та франшизою 2 600 грн. (а.с.57).

28 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ СК «Мега-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.98).

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості відновлювального ремонту КТЗ №7475, складеного 06 травня 2020 року, експертом-автотоварознавцем Крутінь В.І. за заявою страхової компанії, вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки "Mazda 626", реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням фізичного зносу становить 25 323,47 грн. (а.с.99-110).

Також у висновку вказано, що технічний огляд проводився 30 квітня 2020 року у присутності власника. Висновок містить додаток 1 до висновку експертного дослідження №7475 від 06 травня 2020 року «Акт огляду ТЗ» (а.с.103).

Згідно страхового акту №760/2020-ГО від 09 червня 2020 року, страхова виплата в розмірі 16 650 грн. була виплачена відповідно до угоди про визначення розміру матеріального збитку між АТ «СК «Мега-Гарант» з ОСОБА_1 (а.с.111).

Відповідно до додатку від 14 вересня 2020 року до вказаного страхового акту страховиком розраховано страхове відшкодування, що підлягає доплаті в розмірі 4 258,12 грн. шляхом віднімання від вартість відновлюваного ремонту автомобіля, визначеної за висновком від 06 травня 2020 року, суми ПДВ, франшизи та вже виплаченого відшкодування (25 323,47 грн. - 1 815,35 грн. - 2 600 грн. - 16 650 грн.) (а.с.112).

Отже, страховиком на користь позивача було виплачено страхове відшкодування в розмірі 20 908,12 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.113,114).

Також ОСОБА_2 перерахував позивачу 2 600 грн. франшизи, що підтверджується квитанцією від 18 серпня 2020 року (а.с.61).

Відповідно до висновку експерта №0805/20/20 автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, складеного 08 травня 2020 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. за заявою ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, пошкодженого внаслідок ДТП, складає 70 222,71 грн., а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин становить 41 686, 24 грн., та 39 512,03 грн. без урахування ПДВ. Висновок містить додаток №1 протокол огляду колісного транспортного засобу від 27 квітня 2020 року (а.с.10-28).

Також у вказаному висновку, складеному судовим експертом Дроздовим Ю.В., зазначено, що його підготовлено для подачі в суд та/або страхову компанію, та міститься підпис експерта про те, що експерт попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України (а.с.10).

Відповідно до квитанції про оплату наданих експертних послуг від 08 травня 2020 року за складання експертного висновку ОСОБА_1 сплачено 2 500 грн. (а.с.29).

Задовольняючи частково позовні вимоги, зокрема задовольняючи позов в частині позовних вимог до відповідача АТ «СК «Мега-Гарант», суд першої інстанції виходив з обов`язку АТ «СК «Мега-Гарант», як страховика, відшкодувати шкоду на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, зважаючи на те, що між сторонами наявний спір з приводу розміру такої шкоди, враховуючи наданий позивачем висновок судової авто-товарознавчої експертизи, складений судовим експертом, відповідно до якого судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу змінюваних складових частин та без урахування ПДВ становить 39 512,03 грн., прийшов до висновку про стягнення зі страховика відповідної різниці. В той же час, вважав, що позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми в розмірі 28 536,47 грн., яка розрахована позивачем як різниця між фактичним розміром шкоди і сумою страхової виплати, задоволенню не підлягає, зважаючи на те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.

Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Так, згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика покладено обов`язок протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи і підтверджено сторонами, 08 квітня 2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, на підставі якої 06 травня 2020 року на замовлення АТ СК "Мега-Гарант" експертом автотоварознавцем Крутнем В.І. було складено висновок експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості відновлювального ремонту КТЗ №7475, відповідно до якого встановлено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки "Mazda 626", реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням фізичного зносу становить 25 323,47 грн.

Відповідний розрахунок було проведено з урахуванням встановленого коефіцієнту коригування середньоринкової вартості за величиною пробігу. Який встановлено на рівні 7,9%, коефіцієнту ринку регіону, який встановлено на рівні 1,03, середньої по Україні ціни КТЗ, який був у використанні з використанням строку його експлуатації за інформацією із довідникової літератури, що становить 3 020 доларів США, що при курсі НБУ становить 81 543,63 грн., а тому, з урахуванням відповідних показників за результатом проведеної формули, середня ринкова вартість склала 83 897,24 грн. За встановленої величина, середня ринкова вартість даного колісного транспортного засобу склала 83 813,34 грн. коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу склав - 0,7, вартість ремонтно-відновлювальних робіт визначено в 6 675 грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів - 7 756,37 грн., вартість необхідних для ремонту деталей - 36 307 грн., сукупність вказаних сум з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу складають вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Mazda 626", реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням фізичного зносу, а саме 25 323,47 грн.

09 червня 2020 року АТ СК "Мега-Гарант" складено страховий акт №760/2020-ГО про сплату страхування, що підлягає компенсації в розмірі 16 650 грн. Відповідно до вказаного страхового акту вбачається, що розмір збитку було встановлено відповідно до угоди між АТ СК "Мега-Гарант" та ОСОБА_1 "Про визначення розміру матеріального збитку".

Отже, розмір відповідного відшкодування було погоджено із позивачем. Тобто останній погодився із розміром збитків, встановлених страховиком на підставі висновку експертизи та бажав отримати кошти у визначеному розмірі. Будь-які заперечення з боку позивача щодо укладення відповідної угоди в матеріалах справи відсутні.

14 вересня 2020 року було складено додаток до страхового акту №760/2020-ГО, в якому встановлено технічну помилку при визначенні розміру відшкодування, та визначено доплатити заявнику 4 258,12 грн.

Вказані суми були направлені на розрахунковий рахунок позивача 10 червня 2020 року та 14 вересня 2020 року відповідно.

При цьому, погодившись із розміром відповідного відшкодування, позивачем було проведено експертне дослідження на власне замовлення, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, пошкодженого внаслідок ДТП, складає 70 222,71 грн., а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин становить 41 686,24 грн., та 39 512,03 грн. без урахування ПДВ., тобто є більшим за сплачену страховою компанією сумою страхового відшкодування, у зв`язку з чим з останнього на його користь підлягає сплаті різниця між фактичним розміром шкоди та вже сплаченою страховою виплатою.

В той же час, колегія суддів зауважує, що позивач із розміром страхового відшкодування погодився, про що між ним та страховиком було складено відповідну угоду.

При цьому, наявні в матеріалах справи висновки експертних досліджень, хоча і місять розбіжності, зокрема та виключно в розмірах визначених експертах щодо вартості ремонтно-відновлювальних робіт, матеріалів та складових частин, що підлягають заміні, тобто змінних формули вартості збитків, що визначаються експертом за власним переконанням з урахуванням використаних ним джерел.

Колегія суддів зауважує, що наявні у справі суперечності у висновках експертів позбавляють можливість колегію суддів встановити дійсний розмір спричиненої шкоди, зокрема вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин без урахування ПДВ., в той же час, клопотання про призначення судової-автотоварозначої експертизи позивачем не заявлялося.

Відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Колегія суддів зауважує, що згідно частини 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1-2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, зважаючи на наявність суперечностей у висновках судових експертів, позивач з метою доведення обґрунтованості своїх позовних вимог до страхової компанії не скористався своїми процесуальними правами та не заявляв клопотань про призначення судом незалежної автотоварознавчої експертизи з метою встановлення спричиненого йому збитку, або допиту експертів у судовому засіданні з метою встановлення розбіжностей у визначенні розміру, спричиненої шкоди, в той час як суддя не має відповідних знань та не є експертом в області автотехнічних досліджень та не може належним чином оцінити вказані висновки на предмет їх достовірності та правильності розрахунку спричиненої шкоди, який мав бути покладений в основу судового рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у випадку незгоди потерпілого із розміром страхового відшкодування, останній не позбавлений права оскаржити відповідне рішення страховика (МТСБУ) про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) позивачем у судовому порядку, яке останнім, окрім іншого не оскаржувалося.

Таким чином, з урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ СК "Мега-Гарант" підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ СК «Мега-Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скасуванню із відмовою у задоволенні позову в цій частині.

Крім того, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог позивача до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, також підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 вказано, що «суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати)».

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження №61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме винна у вчиненні ДТП особа зобов`язана сплатити потерпілому таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 сформульовано висновок про те, що оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем, з метою встановлення розміру реальної шкоди, зокрема розміру відновлювального ремонту його автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, без урахування коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин, було проведено власне експертне дослідження, де згідно висновку експерта №0805/20/20 автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, становить 70 222,71 грн.

Відповідачем ОСОБА_2 відповідний висновок в частині визначення розміру відновлювального ремонту не спростований, будь-які зауваження щодо нього в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду щодо відсутності у відповідача обов`язку по відшкодуванню різниці між страховим відшкодуванням та фактичним розміром спричиненої шкоди, а тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці між страховим відшкодуванням та фактичними збитками в розмірі 28 536,47 грн.

Колегія суддів також враховує, що позивачем, при зверненні до суду, ставилася вимога про стягнення з відповідачів на власну користь витрат, понесених ним на підготовку судовим експертом висновку автотоварознавчої експертизи по визначенню матеріальної шкоди, завданої володільцю КТЗ у розмірі 2 500 грн.

В той же час, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог до АТ СК «Мега-Гарант» було відмовлено, вимога позивача про відшкодування шкоди на проведення експертизи підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на проведення експертизи у розмірі 1 250 грн.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» на їх користь підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 1 261,20 грн.

Крім того, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 , на його користь з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 1 261,20 грн., а також судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 420,4 грн., а всього 1 681,60 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та акціонерного товариства страхова компанія «Мега-Гарант» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між страховим відшкодуванням та фактичними збитками в розмірі 28 536,47 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства страхова компанія «Мега-Гарант», третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 681,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства страхова компанія «Мега-Гарант» судовий збір в розмірі 1 261,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 червня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макарова М.О.