КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року місто Київ.

Справа 361/5266/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7045/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року (у складі судді Василишина В.О., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, пені та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язань, а також інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія»)звернулось до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 420083223 від 09 квітня 2019 року у розмірі - 35 357 грн 89 к., пеню у розмірі - 4 575 грн 35 к., 3 % річних у розмірі - 831 грн 01 к., інфляційні втрати у розмірі - 1 080 грн 95 к., а також понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувало, що відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 року № 429, ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» є електропостачальником та отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу. Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.

Зазначало, що між ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» та ОСОБА_1 09 квітня 2019 року шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого на веб-сайті ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», шляхом фактичного споживання відповідачем електричної енергії, було укладено договір про постачання електричної енергії № 420083223. Вказаний договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є однаковими для всіх споживачів.

Позивачем, на виконання умов договору, здійснювалось постачання електричної енергії на об`єкт, власником якого є ОСОБА_1 , однак відповідач всупереч п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 5.5.5. ПРРЕЕ, а також умов укладеного між сторонами договору, не виконував належним чином свої зобов`язання щодо сплати платежів за спожиту електричну енергію. Внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 41 845 грн 20 к. за спожиту енергію, що складається із суми боргу за електричну енергію у розмірі - 35 357 грн 89 к., пені у розмірі - 4 575 грн 35 к., 3 % річних у розмірі - 831 грн 01 к. та інфляційних втрат у розмірі - 1 080 грн 95 п. На підставі викладеного просило задовольнити позов.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року позов ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» - задоволено.

Стягнуто на користь ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 420083223 від 09 квітня 2019 року в розмірі - 35 357 (тридцять п`ять тисяч триста п`ятдесят сім) грн 89 к.; пеню в розмірі - 4 575 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн 35 к.; три відсотки річних у розмірі - 831 (вісімсот тридцять один) грн 01 к.; інфляційні втрати у розмірі - 1 080 (одна тисяча вісімдесят) грн 95 к.; судовий збір у розмірі - 2 102 (дві тисячі сто два) грн 00 к.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , згідно поштової відмітки, 21 лютого 2022 року подано апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду, що викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, з урахуванням чого просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що 20 червня 2017 року на підставі Договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, відповідачем набуто право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; в подальшому 29 травня 2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Чижевською З.В. зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

Вказує, що з 2018 року по теперішній час між ОСОБА_1 та колишнім власником нежитлового приміщення - ОСОБА_2 триває спір про право, а суд першої інстанції не надав оцінки тим обставинам, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді цивільна справа № 361/4989/19 за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська обласна енергопостачальна компанія» за участю третьої особи ОСОБА_1 про визнання договору про визнання дії ПрАТ ««КИЇВОБЛЕНЕРГО» та ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» щодо розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії споживачу № 220022242 від 01.01.2019 р. незаконними та зобов`язати поновити договір.

Зазначає, що 23 квітня 2019 року на поштову адресу ОСОБА_2 ПрАТ «КИЇВОБЛЕНЕРГО» було направлено Лист в якому повідомлено, що станом на 23 квітня 2019 року між ПрАТ «КИЇВОБЛЕНЕРГО» та ОСОБА_2 укладено Договір про розподіл (постачання) електричної енергії № 220022242, який визначає зміст прав та обов`язків сторін в частині електропостачання. Проте, у зв`язку із застарілою інформацією у ПрАТ «КИЇВОБЛЕНЕРГО» що засвідчують право власності на об`єкт електропостачання, просили звернутись з метою розірвання договору та проведення остаточних розрахунків. У відповідь на вказаний Лист ОСОБА_2 направила заперечення щодо розірвання договору. У вказаній заяві колишній власник також повідомила про те, що вона не звільняє приміщення, не припиняє ним користуватись, виконує умови договору про постачання і заборгованості не має, чим не порушено умови договору. Вказувала, що приміщення знаходиться у неї на відповідальному зберіганні, спір про право власності на приміщення триває у межах цивільної справи № 361/4292/18 і не існує жодних обмежень щодо користування даним приміщенням саме ОСОБА_2 .

Посилається на те що, 26 вересня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області було постановлено Ухвалу у справі № 361/4292/18, якою задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, а саме: заборонено ОСОБА_3 чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні та у здійсненні відповідального зберігання квартири АДРЕСА_1 . Враховуючи вказані обставини ОСОБА_1 фактично не має доступу до приміщення. Зазначає, що користується приміщенням та електричною енергією ОСОБА_2 .

Звертає увагу суду, що 03 грудня 2019 року між Постачальником - ТОВ «Київська обласна ЕК» (ЄДРП`ОУ: 42094646) та Споживачем - ПП ОСОБА_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 було складено Акт звіряння розрахунків за Договором постачання електричної енергії споживачу.

Вказує, що судом першої інстанції зроблено не вірний висновок про те, що договір між позивачем та відповідачем укладено шляхом приєднання відповідача до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого на вебсайті позивача, шляхом фактичного споживання відповідачем електричної енергії, про що додатково свідчить наявність судових справ за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Київобленерго» про визнання договору постачання дійсним.

Крім того, відповідно до п.п. 4 п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавіруеної хвороби (COV1D-19) від 17.03.2020 року визначено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (CОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житловокомунальні послуги. Нарахування Позивачем та стягнення судом першої інстанції пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 12.03.2020 року по 30.06.2020 року порушує норми матеріального права, оскільки під час карантину штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки Закону № 530-ІХ.

17 червня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу поданий представником ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», який обґрунтований тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення законним та прийнятим із з`ясуванням всіх обставин на основі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх доказів. Таким чином просить суд, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 року без змін.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» є електропостачальником та отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергію споживачу, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 року № 429.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 20 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрованого у реєстрі № 430, ОСОБА_1 набув право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 листопада 2020 року, 29 травня 2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Чижевською З.В. зареєстровано за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

15 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Київобленерго» із заявою на укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, адреса об`єкта: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що договір між позивачем та відповідачем укладено шляхом приєднання відповідача до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого на веб-сайті позивача, шляхом фактичного споживання відповідачем електричної енергії, а після приєднання до договору, відповідач взяв на себе договірні зобов`язання, зокрема, здійснювати оплату вартості спожитої нею електричної енергії.

Цей Договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до цього Договору. Умови цього Договору є однаковими для всіх споживачів. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги розміщено на офіційному веб-сайті ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» за посиланням: http://koec.com.ua/page?root=18&id=19.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконує в повному обсязі та постачає (продає) відповідачу електричну енергію. Натомість, відповідач, всупереч пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункту 5.5.5. ПРРЕЕ, а також умовам укладеного між сторонами договору не виконує належним чином свої зобов`язання за договором в частині оплати наданих йому послуг.

Наведені стороною відповідача заперечення суд до уваги не приймає, так як вони не спростовують доводів позивача. При розгляді справи по суті встановлено, що відповідач є власником приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ним 29 травня 2018 року. У силу положень Закону України «Про ринок електричної енергії», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ПРРЕЕ є відповідач споживачем послуг з електропостачання та відповідно зобов`язаний їх оплачувати.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення даного позову.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Проте обов`язок сплачувати за спожиту електроенергію у споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, але і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин.

Так відповідно до п.п. 74, 84 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» ринок електричної енергії - система відносин, що виникають між учасниками ринку під час здійснення купівлі-продажу електричної енергії та/або допоміжних послуг, передачі та розподілу, постачання електричної енергії споживачам; споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Згідно п. 93 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України;

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Суд першої інстанції вірно визначив розмір заборгованості, у відповідності з наданим позивачем розрахунком, яка складається з заборгованості, визначеної станом на 31 липня 2020 року .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не є споживачем електричної енергії, оскільки немає доступу до приміщення, та доводи про те, що судом першої інстанції зроблений помилковий висновок що договір між позивачем та відповідачем укладено шляхом приєднання відповідача до умов договору, внаслідок фактичного споживання відповідачем електричної енергії, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово- комунальних послуг належать, в тому числі комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу електричної енергії.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні), 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання та розподілу електричної енергії є енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 р. № 312.

Пунктом 1.2.7. ПРРЕЕ встановлено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Пунктом 1.2.15. ПРРЕЕ встановлено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії через особистий кабінет в електронній формі.

Таким чином, відповідач уклав з позивачем договір про постачання електричної енергії шляхом приєднання в порядку п. 1.2.15 ПРРЕЕ, а в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем в порядку п. 1.2.15 на адресу позивача, будь-яких заперечення щодо договірних відносин, що в свою чергу свідчить про погодження ОСОБА_1 факту надання йому послуг з постачання електричної енергії позивачем.

Підпунктом 3 пункту 3.1.6. ПРРЕЕ встановлено, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо споживач є стороною діючих договорів: про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Приєднавшись до Договору, споживачем взято на себе договірні зобов`язання, зокрема, здійснювати оплату вартості електричної енергії.

Факт укладення Договору підтверджується діями відповідача, які спрямовані на виконання його умов, зокрема, споживанням електричної енергії та підписанням заяви на укладення Договору споживача про надання послуг з розподілу електрично енергії (а.с.10).

Крім того, відповідач набувши право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 - в силу положень Закону України «Про ринок електричної енергії», Закону України «Про житлово- комунальні послуги» та ПРРЕЕ є споживачем житлово-комунальних послуг з електропостачання та зобов`язаний їх оплачувати. Факт споживання саме відповідачем, електричної енергії у відповідних обсягах підтверджений наявною в матеріалах справи довідкою оператора системи розподілу - ПрАТ «КИЇВОБЛАЕНЕРГО» від 23.06.2020 № 03/100/250/4531. (а.с.14-15)

Отже, як власник нежитлового приміщення ОСОБА_1 зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, в тому числі і з постачання електричної енергії.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що у межах цивільної справи № 361/4292/18 триває спір про право власності на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позивачем у даній справі - ОСОБА_2 , ще до моменту прийняття рішення, було подано заяву про залишення позову без розгляду, яку було задоволено судом.

Крім того, правовідносини ОСОБА_1 та третіх осіб не є предметом даного спору, а відповідач як власник на сьогоднішній день майна та відповідно споживач житлово-комунальних послуг, сплативши їх, не позбавлений права в установленому чинним законодавством України порядку звернутись до третіх осіб з вимогами про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням майна, в тому числі і щодо оплати житлово-комунальних послуг.

Посилання відповідача на ухвалу суду від 26 вересня 2019 року у справі № 361/4292/18, відповідно до якої заборонено ОСОБА_3 чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні та у здійсненні відповідального зберігання квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого відповідач фактично не має доступу до приміщення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі № 361/4292/18 вищевказану ухвалу було скасовано.

Щодо доводів відповідача про те що, нарахування позивачем та стягнення судом першої інстанції пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 12.03.2020 року по 30.06.2020 року порушує норми матеріального права, оскільки під час карантину штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки Закону № 530-ІХ, колегія суду зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем існують грошові зобов`язання, які відповідачем порушуються, наявна заборгованість підлягає сплаті з врахуванням трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань (правовий висновок у справі ВСУ № 6-68цс12).

Відпвідно до пункту 15 Закону № 530-ІХ визначено, що тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОУГО-19), звільнено від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.

Таким чином, пункт 15 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» стосується підприємств централізованого водопостачання та водовідведення та виробників теплової енергії, а не власників нежитлових приміщень, яким є відповідач.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик