Справа № 523/524/22
Провадження №2/523/2022/22
У Х В А Л А

27.01.2022 року м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Кремер І.О., розглянувши клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору по цивільній справі за позовом позовної заяви адвоката Пудлінської Лариси Іванівни в інтересах ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання висновків недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання висновків недійсними.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 14.01.2022 року вказану позову заяву було залишено без руху з тих підстав, що матеріали позовної заяви не містили доказу про сплату судового збору.

Однак, 27.01.2022 року представником позивача ОСОБА_2 було надано до суду клопотання, в якому просить звільнити позивача від сплати судового збору. Так, обґрунтовуючи вимоги поданого клопотання представник позивача вказує на те, що ОСОБА_1 одна утримує та виховує доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батько дитини ОСОБА_5 вже тривалий час ухиляється від сплати аліментів на утримання дочки. А тому, сплата судового збору поставить позивача в край тяжке становище.

Дослідивши матеріали заяви та доводи представника позивача, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно приписів ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно приписів ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Також, слід зазначити, що в рішенні у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатись обмеженням доступу до суду.

Таким чином, суд може звільнити від сплати судового збору при наявності беззаперечних доказів, які підтверджували б матеріальний стан платника.

Однак, дослідивши матеріали поданого клопотання, суддя констатує, що до такого не було додано жодного належного доказу, який би підтверджував той факт, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, зокрема довідки доходи та майновий стан, стан здоров`я та інших обставин, які б підтверджували неплатоспроможність позивача визначеному судом в ухвалі від 14.01.2022 року розміру судового збору.

Крім того, суддя вважає за необхідним констатувати, що нормами ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» передбачено саме право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору позивачем.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на вищевикладене, приходжу до переконання, що в задоволенні поданого клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити з підстав необґрунтованості поданого клопотання та відсутності доказів, в підтвердження незадовільного матеріального становища позивача.

Керуючись ст.ст. 136, 260, 353 354 ЦПК України, ст.8 ЗУ «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору по цивільній справі за позовом позовної заяви адвоката Пудлінської Лариси Іванівни в інтересах ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання висновків недійсними відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер