ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2169/22 Справа № 409/4912/12 Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 11 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №850045/ФЛ, відповідно до якого банк надав відповідачці ОСОБА_2 кредит в розмірі 181 300, 00 доларів США зі строком повернення кредиту до 10 липня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом із розрахунку 14,49% на рік. Видача кредиту підтверджується випискою по кредиту. Пунктами 3.3.1, 3.3.3 договору встановлений мінімальний необхідний платіж за користування кредитними коштами, розмір якого складає 2 348, 67 доларів США, і який повинний вноситися позичальником щомісячно до 10 числа поточного місяця. Банк належним чином виконав зобов`язання по видачі кредиту, але відповідачка ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору і станом на 21 січня 2010 року заборгованість за кредитним договором складає 213 658, 32 доларів США, що по курсу НБУ (8,0055 грн. за 1 долар США) еквівалентно 1 710 441, 68 грн., яка складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту -179 946, 44 доларів США, що еквівалентно 1 440 561, 23 грн., несплачені відсотки 30 131, 20 доларів США, що еквівалентно 241 215, 32 грн., пеня за порушення умов кредитного договору 28 665, 13 грн.

11 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір поруки №850045/ФЛ-П1.

11 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір поруки №850045/ФЛ-П2.

За цими договорами поруки вони поручилися за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань по кредитному договору №850045/ФЛ від 11 липня 2008 року.

Згідно пункту 1.4 договорів поруки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідають перед кредитором у повному обсязі та всім належним на праві власності майном та грошовими коштами.

Оскільки ОСОБА_4 зобов`язання за кредитним договором не виконані, то відповідно до п. 1.2 договорів поруки поручителі, разом з позичальником, як солідарні боржники, відповідають перед кредитором за зобов`язаннями, що виникають з кредитного договору.

Таким чином, кредитор має право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором повністю чи у будь-який його частині як від позичальника та поручителів разом або від кожного окремо.

Відповідачам направлялися претензії №1382, №1383, №1384 про порушення основного зобов`язання, на які вони не відреагували.

У зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 850045/ФЛ від 11 липня 2008 року, що утворилася станом на 21 січня 2010 року в розмірі 213 658, 32 доларів США, що по курсу НБУ (8,0055 грн. за 1 долар США) еквівалентно 1 710 441, 68 грн., а також сплачені ним витрати по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року задоволено позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №850045/ФЛ від 11 липня 2008 року, що утворилася станом на 21 січня 2010 року в розмірі 1 710 441, 68 грн, яка складається з наступного: 1 440 561, 23 грн - заборгованість по тілу кредиту, 241 215, 32 грн - несплачені відсотки, 28 665, 13 грн - пеня за порушення умов кредитного договору. Також стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» по 566, 67 грн сплаченого судового збору та 40, 00 грн сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, з кожного.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 , подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати в частині стягнення з неї на користь ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», заборгованість за кредитним договором №850045/ФЛ від 11 липня 2008 року, що утворилася станом на 21 січня 2010 року в розмірі 1 710 441, 68 грн, яка складається з наступного: 1 440 561, 23 грн - заборгованість по тілу кредиту, 241 215, 32 грн - несплачені відсотки, 28 665, 13 грн - пеня за порушення умов кредитного договору, і ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відповідно до ст. 360 ЦПК України, подало відзив, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 11 липня 2008 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачка ОСОБА_2 уклали кредитний договір №850045/ФЛ (а.с. 11-16), відповідно до якого банк надав відповідачці ОСОБА_2 кредит в розмірі 181 300, 00 доларів США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 11 липня 2008 року, за яким позичальник придбає у власність нерухоме майно (земельну ділянку), загальною площею 1 300,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.1.3.1 договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки в розмірі 14, 49% річних на залишок заборгованості.

Умовами кредитного договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит строком до 10 липня 2028 року, перший платіж 12 серпня 2008 року (п. 1.4.), а відповідачка ОСОБА_2 зобов`язується повернути кредитні кошти шляхом внесення мінімального необхідного платежу в розмірі 2 348, 67 доларів США щомісячно до 10 числа поточного місяця (пункти 3.3.1, 3.3.2., 3.3.3).

Згідно пункту 5.2 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 3.3.3. договору, ОСОБА_2 зобов`язалася сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 2.4 кредитного договору передбачено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій, банк укладає в день укладення кредитного договору з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договори поруки.

На виконання пункту 2.4 кредитного договору, в забезпечення виконання відповідачкою ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором № 850045/ФЛ від 11 липня 2008 року, ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», 11 липня 2008 уклало з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з кожною, окремі договори поруки №850045/ФЛ-П1 і №850045/ФЛ-П2.

За договором поруки №850045/ФЛ-П1 (а.с.17-18) ОСОБА_3 поручилася перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають із кредитного договору №850045/ФЛ від 11 липня 2008 року.

За договором поруки №850045/ФЛ-П2 (а.с.19-20) ОСОБА_6 поручилася перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають із кредитного договору №850045/ФЛ від 11 липня 2008 року.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши на особовий рахунок ОСОБА_2 11 липня 2008 року грошові кошти у сумі 181 300, 00 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 21).

Проте, відповідачка ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.10), ОСОБА_2 сплатила 1 353, 56 доларів США заборгованості за тілом кредиту та 10 391, 19 доларів США процентів за користування кредитними коштами, а з грудня 2008 року припинила повертати кредитні кошти та сплачувати проценти за користування ними.

Станом на 21 січня 2010 року заборгованість за кредитним договором складала 213 658, 32 доларів США, що станом на 21 січня 2010 року по курсу НБУ (8,0055 грн. за 1 долар США) еквівалентно 1 710 441, 68 грн., яка складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту -179 946, 44 доларів США, що еквівалентно 1 440 561, 23 грн., несплачені відсотки 30 131, 20 доларів США, що еквівалентно 241 215, 32 грн., пеня за порушення умов кредитного договору 28 665, 13 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору (а.с. 10).

Відповідно до п. 4.2.4. кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений пунктом 3.3.3. договору.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до договорів поруки, взяли на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями відповідачки ОСОБА_2 , які випливають із кредитного договору №850045/ФЛ від 11 липня 2008 року, але ці зобов`язання залишилися невиконаними, оскільки сама ОСОБА_2 ухилилася від погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, а претензії, направлені банком відповідачам (а.с. 22-24), залишилися без відповіді, тому дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог, адже діями відповідачів були порушені права позивача, у зв`язку з чим, банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредитних коштів.

З огляду на те, що заочне рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №850045/ФЛ від 11 липня 2008 року, що утворилася станом на 21 січня 2010 року в розмірі 1 710 441, 68 грн, яка складається з наступного: 1 440 561, 23 грн - заборгованість по тілу кредиту, 241 215, 32 грн - несплачені відсотки, 28 665, 13 грн - пеня за порушення умов кредитного договору, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній апелянтом частині, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом.

При цьому, ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь-кого з них окремо.

Відповідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Як вказано у статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», оскільки спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника й кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Враховуючи вимоги ст. 554 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що у разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає кілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, згідно ст. 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково, але поручитель, що виконав свої зобов`язання, не має право пред`явити вимогу до іншого поручителя щодо розподілу відповідальності перед кредитором.

Отже, оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали з позивачем окремі самостійні договори поруки, які забезпечують виконання одного і того ж самого зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 , то вони взяли на себе обов`язок відповідати перед позивачем в обсязі та відповідно до умов договору поруки, який був укладений окремо кожною з них.

В своїй скарзі ОСОБА_1 також посилається на те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, адже з іншими відповідачами у даній справі вона ніколи не зустрічалась, з ними не знайома та 11 серпня 2008 року будь-яких договорів з позивачем не укладала, оскільки на той час паспорт га ім`я « ОСОБА_7 » нею було здано до Синельниківського МВ УМВС України в Дніпропетровській області, відповідно до п.17 Постанови Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон».

Проте, колегія суддів не бере до уваги такі доводи скаржика як такі, що спростовуються наявними в матеріалах даної цивільної справи доказами, а саме - зі змісту листа-відповіді Синельниківського міжрайонного прокурора Збарського А.П. (том 2 а.с. 145-146), вбачається, зокрема, що в ході досудового слідства у кримінальній справі №15109019, під час допиту ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (дівоче прізвище ОСОБА_7 ) пояснили, що вони дійсно їздили з маловідомим чоловіком у відділення банку «Надра», де власноручно підписували документи, які не читали, тому, у зв`язку з викладеним, проведення почеркознавчих експертиз було не доцільно та вони не призначались.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вимога апелянта у скарзі щодо визнання виконавчого листа №409/4912/12 від 19 березня 2020 року таким, що не підлягає виконанню не може бути розглянута апеляційним судом з тих підстав, що відповідно до ч.6 ст.367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, щодо підсудності справи та наявності іншої справи з аналогічними позовними вимогами, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність судового рішення в оскаржуваній частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду в оскаржуваній частині не спростовують, тому підстави для скасування заочного рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова