Справа № 159/3275/21 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/523/22 Категорія: 40 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідачів Бірюк І. В. , Сидоренко Ю. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони на нерухоме майно та виключення запису про обтяження нерухомого майна, за апеляційними скаргами відповідачів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що 23 січня 2006 року між нею та КБ «Західінкомбанк» ТзОВ був укладений кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредитні кошти у розмірі 20000,00 грн. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, за умовами якого вона передала в іпотеку банку належну їй на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Водночас 23 січня 2006 року нотаріусом накладено заборону на відчуження вказаної квартири.

Позивач також зазначала, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором вона виконала у повному обсязі. Проте внаслідок збігу об`єктивних обставин не здійснила заходи щодо скасування заборони на відчуження вказаної квартири. В січні 2021 року нею здійснювались заходи, спрямовані на підтвердження речових прав на нерухоме майно, за наслідками яких вона дізналась про наявність обтяження щодо належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 .

КБ «Західінкомбанк» ТзОВ ліквідовано без правонаступника. Національний Банк України своїм листом повідомив, що вказана фінансова установа ліквідована, а повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатора, припинені.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати іпотеку припиненою, зняти заборону на нерухоме майна та виключити запис про обтяження нерухомого майна.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2022 року у цій справі позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором від 23 січня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та КБ «Західінкомбанк» ТзОВ.

Знята заборона на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек запис про обтяження нерухомого майна.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням відповідач Національний банк України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду в частині задоволення позову до Національного банку України скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

У своїй апеляційній скарзі відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб посилається на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального і процесуального права та просить рішення суду скасувати з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник позивача у своєму відзиві на апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача Національного банку України апеляційну скаргу апеляційну скаргу Національного банку України підтримала і просила скаргу задовольнити, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб апеляційну скаргу Фонду підтримала і просила скаргу задовольнити, позивачка та її представник апеляційні скарги відповідачів заперечили, просили апеляційні скарги відповідачів залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційну скаргу відповідача Національного банку України слід задовольнити, апеляційну скаргу відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до Національного банку України скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові з таких підстав.

За матеріалами справи судом встановлено, що 23 січня 2006 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2301/06-111 (кредитний договір на поточні потреби), за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 20000,00 грн на строк до 22 січня 2009 року (а. с. 12-15).

Цього ж дня 23 січня 2006 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 уклала з КБ «Західінкомбанк» ТзОВ договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 25-29). Також 23 січня 2006 року приватним нотаріусом накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири, що було зареєстровано в реєстрі за № 208 (а. с. 27 зворот).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1, 2 статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що позивачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконала, що підтверджується поданими останньою квитанціями про внесення коштів на погашення кредиту (а. с. 16-24).

Згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 242311860 від 29 січня 2021 року квартира АДРЕСА_1 , власником якої є позивачка у цій справі ОСОБА_1 , перебуває під забороною відчуження (а. с. 33, 34).

Судом також встановлено, що кредитор КБ «Західінкомбанк» ТзОВ ліквідовано. Повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатора, припинені. Відповідачем - Національним Банком України повідомлено, що останні є архівною установою щодо ліквідованих банків в частині збереження документів.

Згідно статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Укладеним іпотечним договором передбачено, що цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору № 2301/06-111 від 23 січня 2006 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо повернення іпотекодавцем іпотекодержателю кредиту у розмірі 20 000 грн в строк до 22 січня 2009 року, сплати іпотекодавцем процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені кредитним договором, виконання іпотекодавцем інших зобов`язань, передбачених кредитним договором в повному обсязі, на умовах і в строки визначені в кредитному договорі, а також іпотекою забезпечується відшкодування іпотекодавцем будь-яких витрат та збитків іпотекодержателя, пов`язаних з неналежним виконанням іпотекодавцем умов кредитного договору та/або цього договору (у тому числі сплати пені, штрафів, відшкодування збитків), а також витрат іпотекодержателя, пов`язаних зі зверненням стягнення на предмет іпотеки за цим договором, у тому числі витрат на утримання і збереження такого предмета іпотеки.

Відповідно до договору іпотеки, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Одночасно з нотаріальним посвідченням даного договору накладається заборона відчуження предмета іпотеки. Договір діє до виконання іпотекодавцем основного зобов`язання чи настання одного з випадків, передбачених статтею 17 Закону України «Про іпотеку».

За приписами статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Системний аналіз зазначених правових норм дає суду підстави дійти висновку про те, що іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання на підставі виконання. При цьому законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується, тобто з часу, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, тобто чинне законодавство передбачає можливість скасування обтяження нерухомого майна за рішенням суду.

З врахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про існування об`єктивних та законних підстав для припинення обтяження майна.

Заборона на відчуження об`єктів нерухомого майна, що є власністю позивача, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та запис у Державному реєстрі іпотек порушує право на розпорядження позивачем власним нерухомим майном.

За змістом частини 3 статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Таким чином, з огляду на відсутність іпотекодержателя у зв`язку з ліквідацією останнього, право особи на звернення до суду є цілком правомірним у розумінні виду та способу захисту свого порушеного права, а порядок його поновлення цілком відповідає приписам законодавства.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Національного банку України з огляду на наступне.

У справі, що переглядається позивач, звертаючись в суд з позовом до Національного банку України, зазначала, що КБ «Західінкомбанк» ТзОВ ліквідовано.

Відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

У частині 4 Закону України «Про Національний банк України» зазначено, що Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.

Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а також відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку є заходами впливу в розумінні статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до частини 7 статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КБ «Західінкомбанк» ТзОВ припинено.

При цьому сторони не подали суду доказів, що до Національного банку України були передані архівні документи КБ «Західінкомбанк» ТзОВ.

Національний банк України не є правонаступником ліквідованого КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, а тому Національний банк не може бути відповідачем у цій справі.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 36 своєї постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 зробила висновок про те, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

У разі ліквідації банку за кредитним договором за умови відсутності за кредитним договором, зобов`язання за таким договором припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про ліквідацію банку. З огляду на припинення основного кредитного зобов`язання припиняється і застава, яка має похідний характер по відношенню до основного зобов`язання.

Отже, судом встановлено, що КБ «Західінкомбанк» ТзОВ ліквідовано без правонаступника, позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконала.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки в зв`язку з припиненням основного кредитного зобов`язання припиняється і застава, яка має похідний характер по відношенню до основного зобов`язання.

З врахуванням того, що КБ «Західінкомбанк» ТзОВ ліквідовано без правонаступника, будь-яких доказів на підтвердження того, що до Національного банку України були передані архівні документи КБ «Західінкомбанк» ТзОВ, сторони суду не надали, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного банку України слід відмовити, оскільки Національний банк не є належним відповідачем у цій справі.

У решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Національного банку України задовольнити.

Апеляційну скаргу відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2022 року у цій справі в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Національного банку України скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони на нерухоме майно та виключення запису про обтяження нерухомого майна відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з позивачки ОСОБА_1 в користь відповідача Національного банку України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді