КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 757/25548/16-ц

номер провадження №22-ц/824/726/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року /суддя Батрин О.В./

у справі за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», товариства з обмеженою відповідальністю «UKRBIOTAL», Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання недійсним патенту на винахід та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП «Український інститут інтелектуальної власності», ТОВ «UKRBIOTAL», Державної служби інтелектуальної власності та просив: визнати недійсним патент України № 50574 від 15.04.2004 року на винахід «Спосіб багатоступеневого біологічного очищення стічної води»; зобов`язати Державну службу інтелектуальної власності внести відомості до Державного реєстру патентів України на винаходи щодо визнання недійсним патенту України № 50574 від 15.04.2005 року на винахід « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та зробити про це відповідну публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. /т. 2 а.с. 245-249/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що зі змісту позовної заяви так і повідомлення про підозру від 15.04.2013 р. у кримінальному провадженні № 0000076 вбачається, що позивач взагалі не знав чи відповідає патент на винахід № НОМЕР_1 від 15.04.2005 р. вимогам законодавства в момент пред`явлення зазначеної підозри, оскільки йому інкримінувалося незаконне використання винаходу, яке завдало матеріальної шкоди. Позивач виконував лише монтажні, пусконалагоджувальні та сервісні роботи систем біологічної очистки стічної води під торговою маркою «Біолідер». А, отже, про існування спірного патенту не знав і не міг знати, як і не міг знати чи взагалі цей спірний патент порушує його право. Крім того, вказував, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000076 датований 25.07.2016 р., тобто після подання позову. Триваючим визнається однократне порушення, що характеризується безперервністю його вчинення протягом певного часу. Отже, порушення прав позивача могло відбутися тільки 25.07.2016 р. під час затвердження обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000076 та буде відбуватися до ухвалення відповідного вироку, тобто в даному випадку вчиняється триваюче порушення права, лише після закінчення якого, може починатися відрахування строку позовної давності. Крім того, позивачу 11.07.2016 р. було змінено повідомлення про підозру від 15.04.2013 року у кримінальному провадженні № 0000076 а отже строк позовної давності не пропущено. Вказував, що повідомлення про підозру від 15.04.2013 року, та, відповідно, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 11.07.2016 р. не подавалися як доказ в суді першої інстанції оскільки не мали відношення до змісту позову. Крім того, саме після Висновку № 2770 експертного дослідження об`єктів інтелектуальної власності від 27.09.2010 р. який був отриманий в квітні 2016 року, що підтверджується листом від 18.04.2016 р. позивач дізнався, що патент на винахід N2 50574 від 15.04.2005 р. не відповідає вимогам законодавства. Додатково наголошував, що згідно зі ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Будь-яких обмежень щодо подання заяви про поновлення строку позовної давності на стадії апеляційного провадження не має. Таким чином, навіть якщо вважати, що строк позовної давності позивачем пропущено на 42 дні, тобто з 15.04.2016 р. по 27.05.2016 р., то вважаю, що такий строк пропущено з поважних причин, а саме у зв`язку з укладенням угоди про надання правової допомоги 01.04.2016 р. та необхідності формування адвокатами відповідних доказів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 15 квітня 2005 року ТОВ «UKRBIOTAL» видано патент № 50574 на винахід «Спосіб багатоступеневого біологічного очищення стічної води».

Згідно повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0000076 від 15 квітня 2013 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою між собою, шляхом незаконного використання права на винахід за патентом України № 50574 від 15 квітня 2005 року, завдали матеріальної шкоди ТОВ «UKRBIOTAL» в сумі 98 699,00 грн, що є великими розмірами.

Відповідно до висновку судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 04 квітня 2018 року № 17056/16-53 винахід «Спосіб багатоступеневого біологічного очищення стічної води» за патентом України від 15 квітня 2005 року № 50574 відповідає умові патентоздатності «промислова придатність» та не відповідає умовам патентоздатності «винахідницький рівень», «новизна» (т. 2, а. с. 47-61).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції констатував порушення прав позивача, водночас, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Так, представниками відповідача ТОВ «UKRBIOTAL» суду першої інстанції надані заяви 15 вересня 2016 року та 5 вересня 2018 року про застосування строків позовної давності (т. 1 а.с. 241-243, т. 2 а.с. 100-102).

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_3 позовні вимоги мотивує тим, що патент на винахід № НОМЕР_1 від 15.04.2005 року порушує його права та інтереси з урахуванням того, що він є підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000076 від 15.04.2013 року за ч. 2 ст. 177 КК України.

З тексту підозри вбачається, що позивач незаконно використовував винахід за патентом України № 50574 від 15.04.2005 року.

Вказана підозра вручена позивачу 15.04.2013 року (т. 1 а.с. 16-20).

Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про те, що позивач дізнався про порушення свого права з часу повідомлення йому підозри, а саме з 15.04.2013 року.

Тому, з позовом про визнання патенту України № 50574 від 15.04.2005 року, як такого, що порушує його права, ОСОБА_3 міг звернутись до суду в межах строків позовної давності, тобто до 15 квітня 2016 року.

Разом з тим, з відповідним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду лише 27 травня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні датований 25 липня 2016 року, в подальшому змінено підозру 11.07.2016 р., у зв`язку з чим строк позовної давності не є пропущеним, апеляційним судом відхиляються, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, про порушення свого права позивач дізнався з дати повідомлення про підозру, з тексту підозри і не має значення для строку позовної давності чи буде закінчене досудове розслідування обвинувальним актом чи ні і чи змінено підозру.

Крім того, обґрунтовано відхилено судом першої інстанції і доводи позивача, що про порушення свого права він дізнався з часу отримання у квітні 2016 року висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2770, відповідно до якого оспорюваний патент не відповідає умовам новизни (т. 1 а.с. 51-57), з огляду на таке.

На вимогу апеляційного суду, позивачем було надано клопотання про приєднання доказів, з якого апеляційним судом приєднано до матеріалів справи оригінали - супровідний лист, висновок експертного дослідження № 2770, звіт про дослідження, висновок фахівця щодо дослідження від 22.08.2016 р., водночас, відмовлено у приєднанні конвертів, як таких, що не були предметом дослідження судом першої інстанції.

Водночас, оскільки у тексті пред`явленої позивачу підозри зазначалось про незаконне використання ним патенту, у зв`язку з чим позивач мав можливість звернутись з відповідним позовом до суду з метою захисту своїх прав, у тому числі і з клопотанням про призначення відповідної експертизи об`єктів інтелектуальної власності на відповідність патенту умовам патентоздатності до 15 квітня 2016 року, час отримання висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2770, відповідно до якого оспорюваний патент не відповідає умовам новизни не має правового значення.

Доводи апеляційної скарги, про те, що строк позовної давності позивачем пропущено на 42 дні, з поважних причин, а саме, у зв`язку з укладенням угоди про надання правової допомоги 01.04.2016 р. та необхідності формування адвокатами відповідних доказів, апеляційним судом також відхиляються, з огляду на те, що позивачем в суді першої інстанції не ставилось питання про поновлення строку позовної давності відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази і нові доводи, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянтом причин, що об`єктивно не залежали від нього, для звернення до суду першої інстанції з клопотанням про поновлення строку звернення до суду, в апеляційній інстанції не вказано, а отже відсутні підстави для надання апеляційним судом оцінки вказаному доводу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: