СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/550/21

пр. № 2/759/964/22

26 травня 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.;

при секретарі Істоміній О.Г.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про стягнення заборгованості за договором, трьох відсотків річних та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_2 отримав від нього навантажувач марки АВ Bolinder - Munktel 621, 1975 р.в., н.к. 3414, вартістю 5500 доларів США, за який зобов`язався розрахуватись до 01.10.2019 року, про що написав розписку.

Однак станом на день звернення до суду із вказаним позовом відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим просить стягнути із відповідача ОСОБА_2 5500 доларів США, а також 3 % річних у розмірі 220,50 доларів США.

Крім цього зазначає, що відповідач ОСОБА_2 своїми діями завдав йому моральну шкоду, яку позивач ОСОБА_1 оцінює в 10 000 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 22-23).

Крім цього, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.01.2021 року, у порядку забезпечення позову, накладено арешт на автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності (а.с. 24-25).

У травні 2021 року ОСОБА_2 було заявлено зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання зазначеної вище розписки недійсною (а.с. 31-40).

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що зазначений вище навантажувач марки АВ Bolinder - Munktel дійсно знаходиться у відповідача, однак він не має наміру його купувати і готовий у будь-який момент повернути ОСОБА_1 , оскільки цей навантажувач ним фактично не використовується та знаходиться у несправному стані. Також зазначає, що на цей навантажувач відсутні будь-які правовстановлюючі документи.

Щодо вищезазначеної розписки вказує, що вона не містить підпису ОСОБА_1 , а тому не може вважатись договором купівлі-продажу. ОСОБА_2 вказує, що написана ним розписка засвідчувала отримання від ОСОБА_1 даного навантажувача на зберігання, із можливістю його придбання в майбутньому, однак такий договір так і не було укладено через відсутність у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на навантажувач.

У зв`язку із зазначеним вище просить визнати складену ним розписку від 19.09.2018 року недійсною та такою, що вчинена під впливом помилки.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.05.2021 року було постановлено здійснювати розгляд зазначеної справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 63).

25.10.2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву, у якому той заперечував проти доводів ОСОБА_2 , вказуючи, що той не надав належних доказів, які б підтверджували неможливість експлуатації даного навантажувача. Також зазначає, що ОСОБА_2 діяв без примусу, розумів, що отримує навантажувач саме для покупки, про що написав розписку, а будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення правочину під впливом помилки він не навів (а.с. 68-69).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.10.2021 року було закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 77-78).

Сторони та їх представники у судове засідання не прибули, подавши клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

19.09.2018 року ОСОБА_2 було складено розписку, у якій той засвідчив, що отримав від ОСОБА_1 навантажувач АВ Bolinder - Munktel 621, 1975 р.в., н.к. 3414, вартістю 5500 доларів США та зобов`язувався виплатити вказану суму до 01.10.2019 року (а.с. 10).

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тобто, однією з основних ознак правочину є те, що він є юридичним фактом, оскільки внаслідок його вчинення виникають, змінюються або припиняються цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).

За вимогами ст.215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388(далі - Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки відповідних договорів.

Згідно з положеннями зазначених нормативно-правових актів продаж транспортного засобу, який має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

За нормами абз.1 п. 33 Порядку № 1388 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, перереєстрація транспортних засобів проводиться, зокрема у разі зміни їх власників. Пункт 8 Порядку встановлює перелік документів, що є підставою для державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів. При цьому, не міститься вимог щодо обов`язкового нотаріального оформлення документів, які підтверджують правомірність придбання транспортного засобу.

Основною і визначальною ознакою договору купівлі-продажу є перехід майна у власність покупця. Сторонами в договорі купівлі-продажу - продавцем і покупцем виступають всі учасники цивільного обігу - громадяни, юридичні особи або держава. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Дослідивши додану до матеріалів справи розписку від 19.09.2018 року, суд приходить до висновку, що вона не є правочином у розумінні норм діючого цивільного законодавства України, зокрема, договором купівлі-продажу. Так, зазначений у розписці навантажувач в установленому порядку з обліку не знімався та перереєстрації на ім`я відповідача чи третьої особи не здійснювалось.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК Українив письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена і Порядком № 1388, згідно п.2 якого він є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

За правилами п. 4 Порядку перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в сервісному центрі МВС.

Згідно ч. 1 ст.116 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.334 ЦК України правовласності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

За нормами п.п.7,8 Порядку (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) власники транспортних засобів зобов`язані перереєструвати їх протягом 10 діб після придбання (одержання). Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").

Доказами, що підтверджують наявність права власності на майно є правовстановлюючі документи. Перелік таких документів щодо рухомого майна наведено, зокрема, у зазначеному вище Порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу зазначеного навантажувача з власником чи уповноваженою ним особою не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та не зареєстрований за відповідачем. Складання ОСОБА_2 розписки без належного укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону, а тому законних підстав для стягнення з ОСОБА_2 коштів за навантажувач та 3 % річних у суду немає.

Щодо стягнення із ОСОБА_2 моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначається у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95, N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

ОСОБА_1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів завдання йому моральної шкоди. Як сам факт завдання особі моральних страждань, так і розмір відшкодування за них, підлягає доказуванню за допомогою відповідних доказів.

Зазначений висновок щодо застосування норм права, який згідно вимог ст. 263 ЦПК України, повинні застосовувати суди, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18, провадження № 6114401св19.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Згідно ст. ст.215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В абз.3 п.8 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що не є укладеними правочини (договори), в яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Таким чином, неукладений договір не є юридичним фактом, не може бути визнаний недійсним, в т.ч. нікчемним, та не тягне жодних правових наслідків.

Отже, суд не вбачає правових підстав для визнання вказаної розписки недійсною, оскільки остання, як зазначено вище, не є правочином (юридичним фактом), у розумінні діючого цивільного законодавства.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні як первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів так і зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною.

Відповідно до ч.ч. 9, 10, 11 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в позові підлягають скасуванню і вжиті судом ухвалою від 15.01.2021р. заходи забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 202, 204, 215, 319-334, 509, 638, 655 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 158, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В основному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15.01.2021 у справі № 759/550/21 (провадження 2-з/759/18/21), а саме арешт на автомобіль TOYOTA CAMRY сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 від 01.03.2018 року, видане в ТСЦ РСЦ (філії ГСЦ МВС) № 0541 в Вінницькій області, який належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Кириленко