Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Нізова А. Р.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Дмитрука В.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 міста Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона працює вчителем-логопедом на логопедичному пункті Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради. У листопаді 2021 року вона стикнулася із грубим порушенням її конституційного права на працю зі сторони відповідача, яке полягало у незаконній вимозі від неї на роботі медичної інформації щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмеженням її прав як працівника щодо повноцінної роботи. Так, 8 листопада 2021 року відповідач вручив їй наказ про відсторонення її від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з посиланням на наказ МОЗ України. При цьому, ані в трудовому контракті, ані в посадовій інструкції, ані в іншому документі, підписаному між нею та відповідачем, такого зобов`язання з її сторони немає. Так само не передбачені повноваження відповідача на відсторонення її з роботи з підстав відсутності вказаного щеплення. З підстав порушення вимог статті 43 Конституції України, статей 2, 21, 147 Кодексу законів про працю України, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача про відсторонення її від роботи. Зобов`язати відповідача виплатити їй невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Ухвалою суду від 19 листопада 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17 грудня 2021 року відповідачем направлено відзив на позовну заяву, у якому відповідач вимоги позову не визнав. Зазначив, що 29 жовтня 2021 року було видано розпорядження міського голови № 273-Р «Про посилення заходів щодо забезпечення вакцинації», щодо необхідності проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 до 08.11.2021 окремих категорій працівників, у тому числі викладачів навчальних закладів, оскільки ухилення або відмова від профілактичних щеплень стане підставою для відсторонення від роботи. 03.11.2021 року повідомленням Управління освіти і науки Білоцерківської міської рали № 775, ОСОБА_1 була повідомлена під підпис про те, що з 08 листопада 2021 року відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2153 тощо передбачено обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19. Також ОСОБА_1 повідомили, що у випадку ненадання нею документів щодо проходження щеплення чи протипоказання до нього, Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради буде вимушене відсторонити її від роботи. Таким чином, у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 документів, визначених законодавством щодо проходження щеплення від COVID-19 чи протипоказання до нього, 08.11.2021 року Управлінням освіти і науки Білоцерківської міської ради було видано наказ від 08.11.2021 року № 377-К/Т «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ». Зазначає, що ОСОБА_1 була ознайомлена із зазначеним наказом про відсторонення 08.11.2021 року, що підтверджується її підписом. Вважає, що дії відповідача відповідають вимогам частини першої статті 46 Кодексу законів про працю України, статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних захворювань», Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, постанові КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, керуючись вищезазначеними законодавчими та підзаконними нормативно-правовими актами, Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради не мало інших правових підстав, окрім як відсторонити ОСОБА_1 від роботи у зв`язку з ненаданням останньою документів, що відвертають таке відсторонення. Оскільки зазначені нормативно-правові акти прямо зобов`язують Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради здійснювати відсторонення у передбачених законодавством випадках. Тому у задоволенні вимог позову про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи просив відмовити.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повнному обсязі, просила задовольнити та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та надав пояснення, які за своїм змістом аналогічні викладеним у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що Наказом Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради від 05.01.2021 року № 4-К «Про перевід учителів-логопедів логопедичних пунктів» ОСОБА_1 була призначена на посаду вчителя-логопеда логопедичного пункту Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради (0,5 ставки) порядком переводу з посади учителя-логопеда Томилівського навчально-виховного об`єднання «ЗОШ-ІІІ ступенів -дитячий садок» з 04.01.2021 року за сумісництвом (а.с. 45).

Наказом Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради від 30.08.2021 року № 209-К «Про зміну умов роботи ОСОБА_1 » ОСОБА_1 було змінено умови роботи зі сумісництва та основне місце роботи з 01.09.2021 року (а.с. 46).

Наказом Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради від 10.09.2021 року №215 «Про організацію роботи логопедичних пунктів Управління освіти і науки у 2021/2022 навчальному році» ОСОБА_1 закріплена за Томилівською гімназією- початковою школою Білоцерківської міської ради Київської області для роботи з надання логопедичної допомоги дітям із вадами мовлення (а.с. 47-48).

03.11.2021 року повідомленням Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради № 775, ОСОБА_1 була повідомлена під підпис про те, що з 08 листопада 2021 року відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2153 тощо передбачено обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19. Також ОСОБА_1 повідомилено, що у випадку ненадання нею документів щодо проходження щеплення чи протипоказання до нього, Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради буде вимушене відсторонити її від роботи (а.с. 49)

08 листопада 2021 року Управлінням освіти і науки Білоцерківської міської ради виданий наказ № 377-К/Т, яким ОСОБА_1 була відсторонена від роботи вчителя-логопеда логопедичного пункту Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати до усунення причин, що його зумовили. Підставою для видання наказу вказане повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 03.11.2021 №775 (а.с. 50).

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Статтею 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством, а саме: у випадках, перелічених у статті 46 Кодексу законів про працю України або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

У статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року N 1645-III як обов`язкові і такі, що включені до календаря щеплень, визначені профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. Але, працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У пункті 416 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року N 1236 (в редакції, визначеній постановою від 29 листопада 2021 року N 1237, яка діяла на час виниклих правовідносин) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. N 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

За Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. N 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Підставою для відсторонення від виконання своїх посадових обов`язків позивачки ОСОБА_1 у наказі № 377-К/Т від 08.11.2021 стало посилання на повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 03.11.2021, складене начальником Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради Київської області Петрика Юрія, який у своїх діях при відстороненні позивачки керувався статтею 46 Кодексу законів про працю України, статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пунктом 416 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236.

При цьому у статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року N 1645-III чітко визначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом. Тобто відмова цих працівників від обов`язкових профілактичних щеплень має відбутись саме у такому порядку, який встановлений законом.

Порядок відмови від здійснення обов`язкових профілактичних щеплень визначений у тій же самій статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року N 1645-III у частині шостій, де зазначено, якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Іншого порядку відмови від обов`язкових профілактичних щеплень ані цей, ані будь-який інший закон не містять. Не містить цей закон і іншої підстави для встановлення юридичного факту відмови особи від обов`язкових профілактичних щеплень, аніж відібране лікарем письмове підтвердження особи від вакцинації або акт, складений лікарем у присутності свідків, про відмову скласти особою таке письмове підтвердження.

Враховуючи це, посилання відповідача у наказі № 377-К/Т від 08.11.2021 як на підставу для відсторонення позивачки від роботи на повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 03.11.2021 року №775, є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року N 1645-III.

І навпаки, наказ № 377-К/Т від 08.11.2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від виконання роботи не містить відомостей на підтвердження відмови позивачки здійснити щеплення у порядку, встановленому частиною шостою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Крім того, повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 03.11.2021 року №775 по суті містить вимогу працівнику до 05 листопада 2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень. Незважаючи на застосування у повідомленні конструкції прохання, викладені у подальшому наслідки ненадання особою цих відомостей, свідчать саме про вимогу та перекладання на працівника обов`язку про надання працедавцеві таких відомостей.

Разом з тим, Європейська хартія прав пацієнтів у статті 6 гарантує кожному право на конфіденційність особистої інформації, включаючи інформацію про свій стан здоров`я і можливі діагностичні чи терапевтичні процедури, а також на захист своєї приватності під час проведення діагностичних оглядів.

Конституція України (статті 32 і 34) та статті 285 і 286 Цивільного кодексу України гарантують ці ж права на національному рівні.

Основи законодавства України про охорону здоров`я (Закон України від 19.11.1992 р. (статті 391, 40, 78 («г») стверджують, що пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта.

За визначенням у статті 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Враховуючи приведені нормативно-правові акти, визначення терміну «профілактичні щеплення», приведеного у статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», суд вважає, що під дію статті 11 Закону України «Про інформацію» підпадають будь-які медичні відомості/втручання/маніпуляції/діагнози тощо.

Конституція України у статті 19 визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За таких обставин, вимога відповідача до позивачки надати відомості, що стосуються наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, є грубим порушенням вимог статті 19 Конституції України, права позивачки на конфіденційність та повагу до її приватного життя.

Ураховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини, порушення порядку відсторонення від виконання посадових обов`язків, встановленого Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», прав позивачки на працю, приватне життя суд вважає вимоги позивачки ОСОБА_1 правомірними та такими, що підлягають задоволенню в частині скасування наказу № 377-К/Т від 08.11.2021 про її відсторонення від роботи на час відсутності щеплення від COVID-19.

При цьому суд не приймає до уваги позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оскільки вона суперечить обставинам, встановленим судом у судовому засіданні.

Крім того, не приймає суд і посилання відповідача на практику Європейського суду з прав людини у контексті виправдання дій відповідача при відстороненні працівника від виконання ним роботи, бо в протилежному випадку це суперечило б суті та змісту самої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покликаної до забезпечення і розвитку прав людини та її основоположних свобод у будь-яких сферах особистого/суспільного/трудового життя цієї особи. Крім того, і у приведених самим же відповідачем прикладах судової практики ЄСПЛ, і в інших випадках Європейський суд дотримується послідовної практики, за якою обмеження прав особи дійсно допускається, але будь-які втручання мають бути виправданими, здійснюватися виключно відповідно до закону і мати на меті законні цілі, виправдані у демократичному суспільстві.

Щодо вимог позивачки про поновлення на роботі, то суд вважає за необхідне зазначити, що при відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються. Однак при цьому працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків, але тут не йдеться про звільнення з роботи. У зв`язку з цим вимога про поновлення на роботі задоволенню не підлягає за не обґрунтованістю.

Щодо вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення позивачки від роботи, суд вважає необхідним зазначити таке.

Кодексом законів про працю України не врегульоване питання про матеріальну компенсацію працівникові часу невиконання ним трудових обов`язків у зв`язку з його незаконним відстороненням від роботи.

За умови відсутності у наказі № 377-К/Т від 08.11.2021 кінцевого терміну його дії, поєднання умов повернення до виконання трудових обов`язків позивачкою ОСОБА_1 із фактом здійснення нею щеплення на COVID-19, від якого позивачка на підставі статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» має право відмовитись на законних підставах, у зв`язку з чим її відсторонення від роботи може тривати невизначений проміжок часу, що по своїй суті є аналогічним звільненню, суд в даній ситуації за аналогією закону вважає можливим застосувати положення статті 235 Кодексу законів про працю України.

За змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З метою ефективного захисту порушених прав позивачки ОСОБА_1 , виконуючи завдання цивільного судочинства щодо справедливого вирішення справ по суті, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради на користь позивачки ОСОБА_1 виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 08 листопада 2021 року до часу фактичного виконання судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 908,00 грн.

На підставі Конституції України, Кодексу законів про працю України, ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ЗУ «Про інформацію», керуючись ст.ст. 12-13, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради (адреса: вул. Шевченка, буд. 122, м. Біла Церква, Київська обл., 09107, ) про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради № 377-К/Т від 08 листопада 2021 року в частині відсторонення учителя-логопеда логопедичного пункту Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради ОСОБА_1 від роботи з 08 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19.

Зобов`язати Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради (адреса: вул. Шевченка, буд. 122, м. Біла Церква, Київська обл., 09107, ) виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 08 листопада 2021 року до часу фактичного виконання цього судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради (адреса: вул. Шевченка, буд. 122, м. Біла Церква, Київська обл., 09107, ) на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 січня 2022 року

СуддяБ. І. Кошель