Справа № 308/5417/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 травня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Бенца К.К.

при секретарі - Курбатова Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Закарпатське обласне управління Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариств «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Закарпатське обласне управління Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 25.02.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії Закарпатське обласне управління Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та фізичною особою - ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 82502 згідно з яким Позивач надав ОСОБА_1 , а остання отримала суму кредиту у розмірі - 858 000,00 (вісімсот п`ятдесят вісім тисяч грн. 00 коп.) гривень , строком на 10 (десять )років , зі сплатою процентів в розмірі 17,5 % річних з терміном остаточного погашення суми кредиту, не пізніше 24.02.2018 року на споживчі потреби. Кредит надано одноразово, шляхом видачі готівки з кредитного рахунку.

Позивач зазначає, що пунктом 1.4.5 та 4.3.1 Кредитного договору № 82502 від 25.02.2008 р. передбачено, що Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми основного боргу та суми відсотків за користування кредитом щомісячно, але не пізніше 10 числа кожного місяця рівними частинами, в сумі 15 184,78 грн., шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у AT «Ощадбанк».

За умовами кредитного договору № 82502 від 25.02.2008 р. відповідач зобов`язався, зокрема: п. 4.3.2. - повернути Кредит в сумі 858 000,00 гривень, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором.

Позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту , між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки псвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в рестрі №564 від 25.02.2008 року. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені умовами кредитного договору відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала.

Позивач зазначає, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до боржника про стягнення заборгованості за договором.

Позивач зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 листопада 2010 року з відповідача на користь Банку стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № 82502 від 25.02.2008 р. Виконавчий лист пред`явлено до виконання в органи ДВС. Проте, рішення суду відповідачем не виконане, оскільки в ході виконавчого провадження майно, що знаходилося в іпотеці було описане та передане на торги, які не відбулися з причин відсутності покупців.

У зв"язку з невиконаням Відповідачем взятих на себе зобов"язань по сплаті відсотків за користування кредитними коштами та відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» Позивач філія-Закарпатське обласне управління AT "Ощадбанк" з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся до Відповідача - ОСОБА_1 з Вимогою про усунення порушення зобов`язання від 23.12.2015 року № 13/561.

Вищевказана вимога Відповідачем залишена без задоволення, заборгованість не погашена.

Позивач зазначає, що станом на 16.03.2016 р., заборгованість Відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором перед Позивачем - ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Філії - Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" становить - 1 481 119,78 грн. з яких:

-850 091,25 гри, (вісімсот п`ятдесят тисяч дев`яносто одна грн. 25 коп.) - заборгованість за основним боргом;

-631 028,53 грн. (шістсот тридцять одна тисяча двадцять вісім грн. 53 коп.) - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Враховуючи, що рішення суду відповідачем не виконано, вона продовжує ухилятись від виконання зобов`язання за кредитним договором, наявність судового рішення про стягнення заборгованості не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання та не позбавляє права на отримання сум шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач просить суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 25.02.2008 року в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 82502 від 25 лютого 2008 року в розмірі 1 481 119,78 грн. шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність.

В ході розгляду справи, 12.07.2017 року представник позивача скориставшись наданими йому правами передбаченими ЦПК України, подав до суду заяву про зміну предмету позову відповідно до якої просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 25.02.2008 року, укладеного між AT «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння, розташоване на земельній ділянці, площею 0,10 га, що є власністю Іпотекодавця та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 82502 від 25 лютого 2008 року Боржника - ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» шляхом продажу ПАТ «Державний ощадний банк України» вказаного предмету іпотеки.

В ході розгляду справи, 15.01.2020 року представник позивача скориставшись наданими йому правами передбаченими ст. 49 ЦПК України подав до суд заяву про зміну предмету позову відповідно до якої просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість по процентах за користування кредитом за кредитним договором № 82502 від 25.02.2008 року в розмірі 332 489,92 грн. за період з 01.01.2011 року по 22.03.2019 року та судовий збір.

Позиція сторін справи :

В судове засідання представник позивача не зявився. На адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення судом. Змінені позовні вимоги підтримують.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, відзив до суду не надходив.

Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням, яке повернулося на адресу суду із відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» за №112 та № 305 та із відміткою Укрпошти « за закінчення терміну зберігання» за №389, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило.

Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада.

Відповідно до ч.4ст.12ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4ст.223ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви, клопотання:

12.07.2017 року представником позивача подано до суду заяву про зміну предмету позову.

15.01.2020 року представником позивача подано до суду заяву про зміну предмету позову.

07.04.2020 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення судового засідання.

22.06.2020 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача

25.11.2021 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача

10.05.2022 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

03.07.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що 25 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі Філії-Закарпатське обласне управління ВАТ "Державний ощадний банк України , правонаступником якого є позивач та фізичною особою - ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 82502 , згідно якого банк надав ОСОБА_1 , а остання отримала суму кредиту на споживчі потреби у розмірі 858 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% на рік, строком на 10 (десять ) років з кінцевим терміном повернення не пізніше - 24.02.2018 року. За умовами кредитного договору від 25 лютого 2008 року, ОСОБА_1 зобов`язана була щомісячно до 10 числа місяця наступного за звітним здійснювати погашення кредиту ануїтентними платежами в сумі 15 184,78 грн. шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань на відповідні позичкові рахунки Позичальника, відкриті у AT «Ощадбанк», що стверджується кредитним договором № 82502 від 25.02.2008 р., копія якого приєднана до матеріалів справи. ( а.с.14-19)

Відповідно до п. 4.3.1. Кредитного договору відповідач зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим Договором;

Відповідно до п. 4.3.2. Кредитного договору відповідач зобов`язався повернути Кредит в сумі 858 000,00 гривень, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором;

Відповідно до п. 4.3.3. Кредитного договору відповідач зобов`язався - у разі порушення умов цього договору та/або договору іпотеки достроково повернути Кредит з одночасною сплатою відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород, штрафів та інших належних до сплати платежів, відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 4.3.5. Кредитного договору відповідач зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору.

Згідно п. 3.3. Кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за іпотечним договором.

Відповідно п. 4.2.1 та п. 4.2.2. Кредитного договору банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбаченим цим Договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з кредитного договору № 82502 від 25.02.2008 р., ОСОБА_1 отримала кошти від ВАТ "Державний ощадний банк України"на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності.

Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі.

Як встановлено судом , в забезпечення виконання Боржником взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми кредиту за Кредитним договором № 82502 від 25.02.2008 р., між Позивачем - ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі Філії-Закарпатське обласне управління AT "Ощадбанк" та Відповідачем ОСОБА_1 , було укладено Іпотечний договір від 25.02. 2008 р. посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 564. Предмет іпотеки, а саме нерухоме майно: домоволодіння яке знаходиться: АДРЕСА_1 . ( а.с. 20-25)

Як встановлено судом рішенням Ужгородського міськрайонного суду ухваленому у справі №2п - 7935/10 від 29.11.2010 року - стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ Державний ощадний банк України в особі Закарпатське обласне управління ВАТ Державний ощадний банк України суму боргу за Кредитним договором № 82502 від 25.02.2008 р. у розмірі 1 231 007,91 грн.

За правилами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Проте, як стверджує представник позивача в позовній заяві, заборгованість відповідача по справі перед позивачем за кредитним договором № 82502 від 25.02.2008 р. станом на день звернення з позовом до суду не погашена, рішення суду відповідачем не виконано, суму кредитних коштів та проценти Банку не повернула.

За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором , а саме в частині здійснення своєчасного та повного повернення суми кредиту та сплати відсотків , що стало наслідком виникнення у останньої заборгованості .

Предметом позовних вимог є стягнення заборгованості по нарахованих відсоткам за кредитним договором в розмірі 332 489,93 грн. за період з 01.01.2011 роу по 22.03.2019 року.

Нормативно-правове обґрунтування :

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Також частиною 1 ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач ОСОБА_1 всупереч умовам кредитного договору , свого зобов`язання в частині здійснення своєчасного повернення суми кредиту не виконала, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Cуд констатує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконала зобов`язання, не повернула суму кредиту і не сплатила відсотки і рішенням суду заборгованість стягнуто у примусовому порядку.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Водночас позивач не заявив позовних вимог про стягнення заборгованості в порядку статті 625 ЦК України .

Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

Саме таку правову позицію щодо застосування положень статті 625 ЦК України висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Що стосується вимоги позивача відповідно до заяви про зміну предмета позову про стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором № 82502 від 25.02.2008 р. в розмірі 332 489,93 грн. за період з 01.01.2011 року по 22.03.2019 року , суд констатує наступне.

Представник позивача вказує, що станом на 22.03.2019 року відповідач має заборгованість за нарахованими за період з 01.01.2011 року по 22.03.2019 року відсотками за кредитним договором № 82502 від 25.02.2008 р. за ставкою 17,5 % річних в розмірі 332 489,93 грн., що стверджується даними розрахунку заборгованості , долученим до матеріалів справи. ( а.с. 124 )

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми кредиту після спливу строку кредитування.

Що стосується розміру нарахованих позивачем відсотків, за кредитним договором за період з 01.01.2011 року по 22.03.2019 року, суд враховує правову позицію, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018.

Разом із тим, пред`явивши позовну вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом , відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13 дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, провадження N 14-154цс18 наведено висновок, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Закарпатське обласне управління Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись до суду із позовом про стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_1 .

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» .

Отже, включення позивачем до розрахунку процентів за користування кредитом періоду з 01.01.2011 року по 22.03.2019 року є безпідставним.

Суд зазначає, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється.

Зважаючи на правові висновки викладені у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, на переконання суду позивач неправомірно здійснив нарахування відсотків за користування кредитом після спливу строку кредитування ,а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками в розмірі 332 489,93 грн. , які нараховані станом на 22.03.2019 року не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними , не обгрунтовними і такими , що не підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 623, 624, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 89, 141, 259 263-265, 268,280-284, 354, 355 ЦПК України , суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні змінених позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Закарпатське обласне управління Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Філії-Закарпатське обласне управління Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (місце знаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Корзо, 15, )

Відповідач - ОСОБА_1 , (місце реєстрації : АДРЕСА_1 )

Дата складання повного тексту судового рішення - 20.05.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца