Справа № 465/6682/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/3282/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держаного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» про нарахування і невиплату заробітної плати та індексації, -

встановив:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ДП «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» на його користь не нараховану та невиплачену заробітну плату та не нараховану та невиплачену індексацію, що в сумі становить 22076,40 грн. та зобов`язання ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» заплатити прибутковий податок у Пенсійний фонд з відповідною корекцією розміру його заробітної плати у червні, липні, вересні, жовтні і листопаді 2013 року.

Вимоги мотивував тим, що він працював в Державному підприємстві "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" на посаді керівника групи та наказом № 08к від 10 січня 2014 його звільнено з роботи з 13 січня 2014 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

На момент звільнення Відповідач у повному обсязі не нарахував і не виплатив позивачу заробітну плату за період з червня 2013 по листопад 2013 включно. Фактично нарахована і виплачена тільки частина заробітної плати - за один робочий день у кожному місяці вказаного періоду. У період часу з червня 2013 року по листопад 2013 року режим роботи і оплата праці регламентувався наказами директора № 27 від 19.03.2013., № 42-к від 21.06.2013 і № 75 від 17.09.2013. Згідно з п.2 названих наказів передбачено невідкладні роботи проводити тільки за окремими списками працівників, затверджених директором ДП "ЛНДРТІ". У вказаний період часу позивач виконував невідкладні роботи за завданням керівництва ДП "ЛНДРТІ", під контролем керівництва ДП "ЛНДРТІ" і на території ДП "ЛНДРТІ" (вул. Наукова,7), що підтверджується службовими записками з підписами директора ОСОБА_2 . Окрім цього, у вересні 2013 року позивачем була розроблена і передана в архів ДП «ЛНДРТІ» технологічна інструкція [ШИФР].25275.00024 «Видалення задубленого фоторезисту ФП-383».

Як стверджує позивач, він неодноразово звертався до директора Огородника І.І. з проханням оплатити йому відпрацьований час і виконану роботу на ДП «ЛНДРТІ» в період з червня 2013 року по листопад 2013 року включно. Відповідачем 07.07.2016 надана позивачу відповідь, що нарахування заробітної плати з червня по листопад 2013 року проводилось згідно табеля обліку робочого часу, а службові записки не є підставою для оплати праці, а лише для перетину прохідної по АДРЕСА_1 . Позивачу 05.09.2016 надано відповідь в якій бухгалтер ОСОБА_3 наголошує, що службова записка не є підставою для оплати праці. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування вимог покликається на те, що суд зробив свої висновки за відсутності позивача, без повної та всебічної перевірки доказів, за неповного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи, їх дослідження та правильної оцінки, без вмотивованості, суд врахував одні докази, проте не взяв до уваги інші докази. Зокрема, не взяв до уваги показання свідків, які підтвердили про фактичну роботу позивача в ДП ЛНДРТІ, за завданням керівництва інституту повні робочі дні впродовж цілого місяця у червні і більшої частини місяця у липні 2013 року, у вересні, жовтні і листопаді 2013 року в періоди часу, які вказані у службових записках.

Звертає увагу на те, що Табель обліку робочого часу співробітника ОСОБА_1 не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки у такому відсутні прізвища і підписи осіб, що мали їх укладати, тому вони не можуть вважатися копіями облікових документів, що складаються на підприємстві.

Водночас, службові записки, які є важливими документами внутрішньої комунікації, що мають юридичну силу, могли слугувати підставою для нарахування заробітної плати і її виплати.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 липня 2021 року та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» висловилось у заперечення доводів апеляційної скарги. Зазначає, що позивач в період з 03.01.2013 по 31.12.2013 працював на умовах договору ЦПХ на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА». Тобто, в цей період позивач працював на ДП «ЛНДРТІ» неповний робочий день, підтвердженням чого є надані для огляду суду оригінали табелів обліку робочого часу, а також копії наказів про тимчасовий режим роботи. В оспорюваний період позивач працював по 2 години кожного понеділка. Всю іншу роботу виконував згідно договору ЦПХ на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», котре за умови надання йому послуг повинно було такі оплачувати і здійснювати сплату податків та інших зборів.

Звертає увагу, що позивач працював керівником групи у відділі 230 ДП ЛНДРТІ, який є самостійним науковим структурним підрозділом в складі відділення. Відповідно до посадової інструкції позивача, з якою він був ознайомлення під особистий підпис, в його обов`язки входило виконання науково-дослідних робіт, яка потребує належного технічного забезпечення, документального, тощо. Однак, з 2013 року всі корпуси по вул. Наукова, 7 залишились без освітлення та техніки, про що зазначено у довідці ДП ЛНДРТІ. Таким чином, позивач у червні-грудні 2013 року без світла і техніки не міг виконувати свої посадові обов`язки. Службові записки жодним чином не підтверджують перебування позивача на робочому місці і виконання роботи у вказаний період.

Вважає, що ДП ЛНДРТІ провело всі розрахунки з позивачем за всю виконану ним роботу згідно табелів обліку використання робочого часу.

Тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Франківського районного суду м. Львова від 30.07.2021 року залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а кількість відпрацьованого часу згідно табелю обліку робочого часу відповідає часу, що визначений наказами в.о. директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» В.Л. Сеннікова № 27 від 19 березня 2013 року, № 42-к від 21 червня 2013 року та № 75 від 17 вересня 2013 року «Про тимчасовий режим роботи». Окрім того, суд зазначив, що службова записка, яка на думку позивача могла слугувати підставою для нарахування заробітної плати, не є первинним документом з облікової документації зі статистики праці, затвердженої наказом Держкомстату України від 05.12.2008 №489.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , з 02 липня 1964 року працював у ДП «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» та відповідно до наказу № 08к від 10 січня 2014 року звільнений з роботи у зв`язку з скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 6-7).

Згідно із наказом в.о. директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» В.Л. Сеннікова від 19 березня 2013 року № 27 з 21 травня 2013 року до 20 серпня 2013 року для всіх підрозділів інституту встановлено режим неповного робочого тижня, який забезпечить підтримку життєдіяльності інституту. Режим роботи - дві години на день (перший робочий день тижня). Невідкладні роботи проводити лише за окремими списками працівників. Головному бухгалтеру оплату праці проводити відповідно до відпрацьованого часу (т. 1 а.с.10).

Відповідно до наказу в.о. директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» В.Л. Сеннікова від 21 червня 2013 року №42-к, з 21 серпня 2013 року до 20 листопада 2013 року, для всіх підрозділів інституту встановлено режим неповного робочого тижня, який забезпечить підтримку життєдіяльності інституту. Режим роботи - дві години на день (перший робочий день тижня). Невідкладні роботи проводити лише за окремими списками працівників. Головному бухгалтеру оплату праці проводити відповідно до відпрацьованого часу (т. 1 а.с.11).

Згідно із наказом в.о. директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» В.Л. Сеннікова від 17 вересня 2013 року №75, з 21 листопада 2013 року до 20 лютого 2014 року, для всіх підрозділів інституту встановлено режим неповного робочого тижня, який забезпечить підтримку життєдіяльності інституту. Режим роботи - дві години на день (перший робочий день тижня). Невідкладні роботи проводити лише за окремими списками працівників. Головному бухгалтеру оплату праці проводити відповідно до відпрацьованого часу (т. 1 а.с. 12).

Також, судом встановлено, що 14.10.2013 начальник підрозділу 450 В.Сагайдак звернувся до в.о. директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» Огородника І.І. з службовою запискою про надання дозволу для входу на територію підприємства з 15 жовтня 2013 року по 25 жовтня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 для продовження робіт по упорядкуванню складів приладів після переміщення (т.1 а.с.13).

Крім цього, з такого ж змісту службовою запискою начальник підрозділу 450 В.Сагайдак звернувся до в.о. директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» Огородника І.І. від 28 жовтня 2013 року № 450/1-130 про надання дозволу для входу на територію підприємства з 29 жовтня 2013 року по 08 листопада 2013 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 для продовження робіт по впорядкуванню переміщених приладів і для підготовки до планової інвентаризації (т.1 а.с.14).

В подальшому, позивач ОСОБА_1 23 грудня 2013 року звернувся до в.о. директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» Огородника І.І. із заявою про проведення корекції робочого табеля по службових записках (т. 1а.с.20).

Крім того, 05 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до в.о. директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» Огородника І.І. з заявою про нарахування та виплату йому у повному обсязі за відпрацьований час та виконану роботу у Львівському науково - дослідному радіотехнічному інституті у червня, липні, вересні, жовтні та листопаді 2013 року, оскільки заробітна плата та відповідь на його заяву від 23 грудня 2013 року він не отримав (т.1 а.с. 21).

Державне підприємства «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» листом від 07 липня 2016 року повідомило ОСОБА_1 про те, що нарахування його заробітної плати з червня 2013 року по листопад 2013 року провадилося згідно табеля обліку робочого часу, відповідно до наказів № 27 від 19 березня 2013 року та № 42-к від 21 червня 2013 року. Службові записки не є підставою для оплати праці, а лише перетину прохідної по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 22).

08 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» Огородника І.І. із заявою про корекцію табеля обліку робочого часу та нарахування йому та виплату заробітної плати за відпрацьований час та виконану роботу в червня, липні, вересня, жовтні та листопаді 2013 року (т. 1 а.с.23).

Листом № 23 від 05 вересня 2016 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що службова записка не є підставною для оплати праці, а лише перетину прохідної по АДРЕСА_1 (т.1 а.с 24).

Крім цього, ОСОБА_1 25 листопада 2015 року звернувся до начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхової О.О. із заявою про допомогу у виплаті йому заробітної плати за червень - листопад 2013 року (т.1 а.с. 27).

Головне управління Держпраці у Львівській області листом № 3500/1/15-04 від 09 червня 2016 року повідомило ОСОБА_1 про те, що за його заявою проведено перевірку, відповідно до якої, підприємством надано табелі обліку робочого часу за період з червня по грудень 2013 року, а також особові рахунки позивача. При огляді документів встановлено, що позивачу проведено нарахування за відпрацьований робочий час у червні, липні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2013 року за один робочий день в тижні по дві відпрацьовані години. Разом з тим, зазначається, що у ході проведеної перевірки не було виявлено наказів, яким позивач залучався до виконання невідкладних робіт у червні, липні, вересні, жовтні, листопаді 2013 року на підставі окремих списків працівників, затверджених в.о. директора (т.1 а.с. 28-29).

Також, даним листом Головне управління Держпраці у Львівській області роз`яснило ОСОБА_1 право звернутися до суду з трудовим спором.

Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_1 зазначав, що відповідач невиконував своїх зобов`язань за трудовим договором, зокрема не нарахував і не виплатив позивачу заробітну плату за період з червня 2013 року по листопад 2013 року включно, що підтверджується службовими записками, які на його думку є документами, що підтверджують виконання ним певної роботи, просив у судовому порядку захистити його права.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першоїстатті 16 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 43 Конституції України - кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із приписами статті 94 КЗпП України та абзацу першого статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 2 статті 97 КЗпП України та частини 1 статті 15 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями і самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із частиною 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці".

У табелі обліку використання робочого часу (типова форма N п-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, у тому числі надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи.

Крім того, у листі Міністерства праці та соціальної політики України "Про роз`яснення деяких питань законодавства" від 13.05.2010 № 140/13/116-10 зазначено, що ведення табеля обліку використання робочого часу для підприємств є обов`язковим.

Отже, зміст вищенаведених норм свідчить, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу. Табель обліку робочого часу є підставою для нарахування заробітної плати працівникам.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.01.2020 (справа №2040/7558/18), вказавши, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу.

Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 в справі №493/2031/17 дійшов також висновку, що належним підтвердженням кількості фактично відпрацьованих годин, є табель обліку використання робочого часу.

Відповідно до табелю обліку робочого часу співробітника відділення 230 ОСОБА_1 за червень місяць 2013 року, кількість робочих днів ОСОБА_1 за місяць червень 2013 року становила 4 дні, за липень місяць 2013 року, кількість робочих днів ОСОБА_1 становила 5 днів, за серпень місяць 2013 року, кількість робочих днів ОСОБА_1 становила 0 днів, за вересень місяць 2013 року кількість робочих днів ОСОБА_1 становила 5 днів, за жовтень місяць 2013 року, кількість робочих днів ОСОБА_1 становила 4 дні, за листопад місяць 2013 року, кількість робочих днів ОСОБА_1 становила 4 дні (т.1 а.с. 49-50).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачу проведено нарахування оплати праці згідно табелю обліку робочого часу, який відповідає часу, що визначений наказами в.о. директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» В.Л. Сеннікова № 27 від 19 березня 2013 року, № 42-к від 21 червня 2013 року та № 75 від 17 вересня 2013 року «Про тимчасовий режим роботи».

При цьому колегія суддів враховує роз`яснення, наведені у абз. 2 п. 12 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.2009 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», де зазначено, що при зміні систем та розмірів оплати праці у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

Як вбачається із матеріалів справи, порушення трудового законодавства щодо своєчасного попередження про зміну істотних умов праці (про тимчасовий режим роботи) та відповідно виплати заробітної плати в залежності від виконаних робіт і відпрацьованого часу на період встановлення такого режиму зі сторони відповідача не було. Накази про тимчасовий режим роботи видавались не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження.

Мотиви апеляційної скарги про те, що табель обліку робочого часу співробітника ОСОБА_1 не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки у такому відсутні прізвища і підписи осіб, що мали їх укладати, тому вони не можуть вважатися копіями облікових документів, що складають на підприємстві, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки наявні у матеріалах справи належно завірені копії табелів обліку робочого часу відповідають типовій форма N п-5 та оригіналам, наданим відповідачем для огляду суду, які у свою чергу, є підписані начальником підрозділу ОСОБА_5 і табельщиком ОСОБА_6 .

Вказані табелі обліку робочого часу форми П-5 (табелі обліку використання робочого часу), були подані і для перевірки Головному управлінню держпраці у Львівській області. Жодних зауважень до їх оформлення не було. Водночас, позивач отримуючи заробітну плату, що стверджується розрахунковими листками, не заперечував про нарахування заробітної плати за відпрацьований час, відображений у табелях обліку робочого часу в червні, липні, вересні, жовтні, листопаді 2013 року.

Щодо доводів апелянта про те, що службові записки могли слугувати підставою для нарахування заробітної плати і її виплати, колегія суддів звертає увагу на таке.

Службова записка це інформаційно-довідковий документ, який використовується як інструмент ділового листування всередині організації. Укладається службова записка з метою висвітлення певних ділових чи виробничих питань, що стосуються роботи відділу чи конкретного працівника, розв`язання яких залежить від іншого структурного підрозділу організації чи керівника підприємства.

Як встановлено судом, начальник підрозділу 450 В.Сагайдак звертався до в.о. директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» Огородника І.І. з службовою запискою від 14 жовтня 2013 року № 450/1-129 про надання дозволу для входу на територію підприємства з 15 жовтня 2013 року по 25 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 для продовження робіт по упорядкуванню складів приладів після переміщення (т.1 а.с.13) та із службовою запискою від 28 жовтня 2013 року № 450/1-130 про надання дозволу для входу на територію підприємства з 29 жовтня 2013 року по 08 листопада 2013 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 для продовження робіт по впорядкуванню переміщених приладів і для підготовки до планової інвентаризації (т. 1 а.с.14).

Із змісту службових записок слідує, що такі були адресовані в.о. директора «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» Огороднику І.І. з метою надання дозволу для входу на територію підприємства у вказаний період, так як перепустки у працівників були вилучені.

Наведені обставини свідчать про врегулювання питання лише щодо безперешкодного входу на територію підприємства. Водночас, із змісту службових записок неможливо встановити, чи перебував позивач у визначені службовими записками дні на роботі та власне які роботи ним виконувались на підприємстві.

На переконання колегії суддів, про виконані роботи могли слугувати доповідні записки, адресовані керівнику установи, в яких би містилась інформація про стан справ, певні явища, про виконані роботи, які в подальшому могли бути підставою для видачі наказу про затвердження окремих списків працівників, залучених до невідкладних робіт на підприємстві, а у разі наявності наказу, інформація була б відображена у табелях обліку робочого часу позивача.

В ході перевірки Головним управлінням Держпраці у Львівській області встановлено про відсутність наказу, в якому було б зазначено, що позивач ОСОБА_1 залучався до виконання невідкладних робіт у червні, липні, вересні, жовтні та листопаді 2013 року на підставі окремих списків для невідкладних робіт, затверджених в.о. директора.

Надані позивачем на підтвердження заявлених вимог докази та показання свідків не підтверджують обставин, що підлягають доказуванню у даному спорі, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються.

Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогамст. 265 ЦПК України, в тому числі в частині щодо мотивованої оцінки доводів сторін, наданих ними доказів, норм права, які суд застосував та мотивів їх застосування, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішенняне встановлено, а тому апеляційний суд приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судубез змін.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які обґрунтовано спростовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 липня 2021 року лишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.

Головуючий А.В.Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М.Копняк