№ 336/264/22
пр. № 2/336/2405/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 травня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Карабак Л.Г., за участю секретаря судового засідання Тимошенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Свою позовну заяву позивачка мотивує тим, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час в її квартирі зареєстровано ОСОБА_2 .. Проте відповідач у спірній квартирі з 2006 року не проживає, в квартирі відсутні його особисті речі, жодних витрат по утриманню будинку відповідач не несе.

Реєстрація відповідача у належній позивачці квартирі без його фактичного проживання порушує права позивачки, як власника житла, оскільки комунальні платежі нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб, що створює для позивачки додаткові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на задоволенні позову наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення на адресу реєстрації судової повістки.

Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору дарування квартири від 03.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваловою Л.С.

Згідно з свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 син позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до акту від 04.01.2022 року, виданого ОСББ «Омельченка-9» відповідач з 2006 року фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , особистих речей відповідача в квартирі немає, спального місця або інших ознак, що можуть вказувати на фактичне проживання відповідача за цієї адресою немає.

Згідно ст. 13Конституції України кожному гарантується державний захист прав власності.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про виселення є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації при зверненні зацікавленої особи до відповідних органів в передбаченому законом порядку.

Судом встановлено, що відповідно до відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в квартирі, що є власністю позивачки, за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач не проживає за вказаною адресою, особисті речі у спірному будинку відсутні, витрат по утриманню вказаного майна відповідач не несе, перешкоди в користуванні житловим приміщенням позивач не створювала. Вказані відомості відповідачем не спростовані.

Згідно ч. 2 ст. 405ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача за вказаною адресою чинить перешкоди позивачці у користуванні належною їй на праві приватної власності квартирою, чим порушує право власності позивачки, тому вважає його таким, що підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем.

Керуючись 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280 281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст. ст. 316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 13 Конституції України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Карабак Л.Г.