Справа № 404/6875/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2022 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кропивницької міської ради, Управління комунальної власності Кропивницької міської ради про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просить визнати дійсним попередній договір, який укладений 01.08.2020 року між ним та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яким за ним визнано право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що 01.08.2020 року ОСОБА_2 та він у простій письмовій формі уклали попередній договір купівлі-продажу. Відповідно до даного договору він придбав у ОСОБА_2 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 та належав ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 25.09.2001 року.

В кінці липня 2020 року ОСОБА_2 повідомив йому про те, що йому поставлено діагноз лімфопроліферативного захворювання середостіння та за очеревинних л/вузлів, тимома, а тому йому терміново потрібно починати лікування на яке потрібні великі кошти і яких у нього немає. Враховуючи дані обставини, він прийняв рішення продати свій будинок, щоб отримати кошти на лікування.

Зазначає, що з ОСОБА_2 знайомий більше 15 років, вони довіряли один одному, тому він звернувся до нього за допомогою. Житловий будинок він придбав за десять тисяч доларів, кошти ОСОБА_2 потрібні були терміново для лікування, а тому звернутись до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, вирішили після його лікування. Ввесь час, коли ОСОБА_2 перебував у лікарні, він його провідував, ОСОБА_2 готувався до операції і вірив в те, що вилікується, а потім вирішимо всі питання щодо його будинку. Стан його здоров`я різко погіршився, наполягати на виклику нотаріуса до лікарні не було змоги, він вірив у те, що після операції стан його здоров`я покращиться.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, він не має можливості нотаріально посвідчити даний правочин, хоча вони домовились щодо всіх істотних умов договору, тому змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав.

Ухвалою суду від 13.10.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. В порядку статті 178 ЦПК України відповідачу надано строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 17.02.2022 року до участі в справі в якості третьої особи залучено Управління комунальної власності Кропивницької міської ради.

Ухвалою суду від 17.02.2022 року підготовче провадження у справі зарите, справа призначена до розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, позивач та представник відповідача Управління комунальної власності Кропивницької міської ради надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача відзиву на позов не надав, просив розглядати справу без його участі, представник відповідача Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, 15.03.2022 року ним подано відзив на позов, в якому він просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що дійсно 01.08.2020 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, на умовах і порядку, визначених договором. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору нерухомим майно є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 , який належав продавцю на підставі договору дарування від 25.09.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу Прохор Л.Є. за реєстровим № 3182.

Пунктом 3.1.1 даного договору сторони обумовили укладення основного договору до 31.12.2020 року.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2.2 договору сторони визначили ціну, вказану в п. 2.1 договору покупець сплачує продавцю в день підписання договору в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США за курсом, встановленим НБУ.

Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_1 ).

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

З 01.01.2013 року у повному обсязі набрав чинності Закон України № 1878-VI від 11.02.2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України». Вказаним законом була реформована система державної реєстрації прав на нерухомість, внаслідок чого законодавець відмовився від державної реєстрації зобов`язальних договорів, які обумовлюють перехід речових прав на нерухомість, а відтак момент переходу таких прав за договором став пов`язуватись виключно з державною реєстрацією самих речових прав.

Таким чином, з 01.01.2013 року відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК договори купівлі-продажу нерухомості є укладеними з моменту їх нотаріального посвідчення, а право власності на об`єкт нерухомості переходить з моменту реєстрації такого права згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК.

За таких умов, викладений у п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 9 висновок про відсутність підстав для застосування норм ч. 2 ст. 220 ЦК щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, не поширюється на договори, пов`язані з переходом прав на нерухомість, укладені після 01.01.2013 року.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року № 6- 1288цс17.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Як зазначає позивач, на момент підписання попереднього договору купівлі-продажу існували тимчасові обставини, які унеможливили нотаріальне посвідчення письмового правочину (тривала хвороба ОСОБА_2 , що підтверджено наданими позивачем доказами, а саме: випискою з карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за період з 01.12.2020 року по 07.12.2020 року, медичної карги ОСОБА_2 , з якої вбачається, що останньому було встановлено діагноз лімфопроліферативного захворювання середостіння та за очеревинних л/вузлів, тимома, тривалим лікуванням ОСОБА_2 ), а у зв`язку зі смертю продавця взагалі повністю втрачено можливість нотаріально посвідчити правочин, термін посвідчення кого було узгоджено сторонами правочину.

З огляду на вищезазначене, оскільки між позивачем, як покупцем, та ОСОБА_2 , як продавцем, виникла домовленість щодо усіх істотних умов укладеного між нами правочину попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину, даний правочин відповідав дійсній волі сторін, однак нотаріальне посвідчення правочину не відбулося з незалежних причин, повністю втрачено можливість нотаріально посвідчити правочин, який не потребує державної реєстрації, з метою судового захисту свого інтересу до належного оформлення відповідного зобов`язального договору, суд приходить до висновку, що попередній договір купівлі-продажу житлового будинку від 01.08.2020 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має бути визнаний дійсним у судовому порядку.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене та виходячи з положень цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по справі за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст. 220, ст. 655 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л ИВ:

Позов ОСОБА_1 до Кропивницької міської ради, Управління комунальної власності Кропивницької міської ради про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати дійсним попередній договір, який укладений 01.08.2020 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 .

Відповідачі: Кропивницька міська рада, 25006 м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 41, .

Управління комунальної власності Кропивницької міської ради, 25006 м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 41, .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко