КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3431/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/31979/20-ц

02 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарях - Діденко А.С., Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» адвоката Озерної Марії Олександрівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ільєвої Т.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

29 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21 травня 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір страхування життя. На підставі зазначеного договору між сторонами було оформлено поліс № 10.034.416 в якому зазналось, що страхове покриття визначене з 01 травня 2012 року по 01 травня 2032 року.

Зазначає, що нею було прийняте рішення припинити договір у зв`язку з чим, вона в усній формі звернулась до відповідача, проте, в достроковому припинені договору їй було відмовлено.

01 липня 2020 року вона звернулась до відповідача з повідомленням про намір припинити дію договору страхування та з вимогою виплати їй викупної суми. Проте, відповідачем було відмовлено їй у виплаті викопної суми 37 868,00 грн. та був надісланий розрахунок, де викупна сума, що підлягає виплаті складає лише 24 624,00 грн., при цьому, для припинення договору страхування їй було запропоновано знову звернутися до відповідача. Вважає, що зазначені обставини свідчать про порушення її прав відповідачем.

З огляду на вище викладене, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на її користь викупну суму за договором страхування життя в розмірі 37 868,00 грн. та судові витрати у розмірі 31 400, 00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» на користь ОСОБА_1 викупну суми за договором страхування життя від 21.05.2012 року у розмірі 31 038,49 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» на користь ОСОБА_1 збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 7 900, 00 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 16 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року змінити в частині задоволення позовних вимог щодо витрат по оплаті юридичних послуг з 7 900,00 грн. на 31 400,00 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що вона звернулась з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь викупну суму за договором страхування у розмірі 37 868,00 грн. та судові витрати у розмірі 7 900,00 грн. В подальшому вона подала заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині судових витрат та просила суд стягнути на її користь з відповідача судові витрати в розмірі 31 400,00 грн., проте суд першої інстанції стягнув з відповідача лише витрати в сумі 7 900, 00 грн. зазначивши, що позовні вимоги про стягнення судових витрат в розмірі 31 400,00 грн. є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вважає, що такі висновки суду першої інстанції є необґрунтованими та незаконними. Не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на підтвердження понесених нею витрат на оплату правничої допомоги нею не було надано акту приймання - передачі наданих послуг та платіжних документів, оскільки разом з заявою про збільшення розміру позовних вимог нею було подано докази доцільності збільшення розміру позовних вимог, а саме: договір про надання правової допомоги № Д-202 від 23.09.2020 року та чеки про оплату юридичних послуг. Зазначені документи було подано до суду та направлено відповідачу.

Звертає увагу, що збільшення розміру позовних вимог в частині судових витрат було обумовлено тим, що розгляд справи було призначено у загальному порядку та у позивача виникла необхідність у здійсненні представництва її інтересів в суді.

Посилається на те, що судом першої інстанції було віддано перевагу нічим не обґрунтованим твердженням відповідача, а її доводи судом було проігноровано.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 24 листопада 2021 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» адвокат Озерна Марія Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, судом першої інстанції не було встановлено жодних фактів порушення або обмеження відповідачем цивільних права позивача, які останній мав згідно укладеного договору страхування.

Вказує на те, що 01.07.2020 року позивачем було подано заяву в довільні формі у якій було висловлене прохання щодо дострокового припинення договору страхування. Відповідач своїм листом від 13.07.2020 року, повідомив позивача про умови припинення дії договору страхування та умови отримання викупної суми. Для ознайомлення та підписання позивачу був направлений розрахунок викупної суми разом із заявою про здійснення викупної суми та було запропоновано надати пакет документів за переліком, необхідний для здійснення викупної суми.

Звертає увагу, що судом першої інстанції при нарахуванні викупної суми не було враховано, що відповідач згідно норм податкового законодавства України, в момент здійснення виплати викупної суми за договором страхування виступає в якості податкового агента та зобов`язаний з викупної суми здійснювати утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Також в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з розміром судових витрат, які були стягнуті з відповідача на користь позивача.

25 січня 2022 року позивачка ОСОБА_1 поштою направила на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства " Граве Україна Страхування життя" адвоката Озерної М.О. , в якому просила у задоволенні апеляційної скарги представника відповідача відмовити у повному обсязі, рішення суду першої інстанції в частині задоволених її позовних вимог- залишити без змін. Посилалась на те, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обгрунтованого висновку про порушення відповідачем її права на отримання викупної суми у розмірі 31 038,49 грн. Посилання представника відповідача на те, що виплата викупної суми має здійснюватись з утриманням з неї податку на доходи фізичних осіб у розмір 18 % та військового збору, так як страховик є податковим агентом , вважає безпідставним, так як такі умови виплати викупної суми не передбачені укладеним між сторонами договором страхування життя.

28 січня 2022 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства " Граве Україна Страхування життя" адвокат Озерна М.О. поштою направила на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивачки, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Посилається на те, що заявлена позивачкою до стягнення сума витрат на правову допомогу у розмірі 31 400,00 грн. значно перевищує заявлену позивачкою у попередньому ( орієнтовному ) розрахунку суму, яка становила 7900,00 грн., а тому відповідно до вимог ч.4 ст. 141 ЦПК України суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього ( орієнтовного ) розрахунку. Таких доказів позивачка суду не надала.

Вказує також, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 31 400,00 грн., так як до заяви про збільшення розміру судових витрат позивачкою було надано лише копію договору про надання правової допомоги № Д-2020 від 23.09.2020 року та копії фіскальних чеків, із зазначеної на яких інформації неможливо з`ясувати їх належність до даного договору.

В судовому засіданні 10.02.2022 року позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Бородін А.В. повністю підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги представника відповідача заперечували, посилаючись на їх безпідставність. В судовому засіданні 02.06.2022 року позивачка підтримала надані нею та її представником в попередньому судовому засіданні пояснення, пояснила, що не заперечує проти продовження розгляду справи у відсутності її представника. Просила її апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства " Граве Україна Страхування життя" в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом відповідач повідомлений, причин неявки представника суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» адвоката Озерної Марії Олександрівни підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 травня 2012 року ОСОБА_2 підписала заяву на страхування життя з участю у резервах бонусів.

Підписуючи зазначену заяву ОСОБА_2 своїм підписом «Підтвердила отримання копії заяви, ознайомлення з інформацією на звороті заяви та згоду із заключними роз`ясненнями. Зазначила, що вона ознайомлена та згодна з положеннями загальних правил добровільного страхування життя ПрАТ «Граве Україна Страхування життя» та умовами обраного нею тарифу/ програм. Їй також відомо, що у випадку дострокового припинення договору страхування виплачується зазначена у полісі викупна сума, а не сплачені страхові платежі».

21 травня 2012 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Граве Україна Страхування життя» було укладено договір страхування життя, що підтверджується полісом № 10.034.416 в якому зазналось, що страхове покриття визначене з 01 травня 2012 року по 01 травня 2032 року.

20 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується копію свідоцтва про одруження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Після одруження ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ». (а.с. 24)

Відповідно до платіжних доручень позивач ОСОБА_5 у період з 14 травня 2012 року по 31 січня 2020 року сплатила на рахунок Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» грошові кошти в загальному розмірі 37 868,00 грн. (а.с. 18-29)

01 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» з заявою, в якій просила припинити дію договору страхування життя від 21.05.2012 року та виплатити їй викупну суму за договором страхування життя від 21 травня 2012 року у розмірі 37 868,00 грн.

На вказану заяву позивача ОСОБА_1 , 13 липня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Граве Україна Страхування життя» надало відповідь, в якій зазначило, що для отримання викупної суми їй необхідно надіслати на адресу страховика документи, а саме: оригінал заповненої та підписаної заяви про одержання викупної суми та копію карти фізичної особи - платника податків.

Також у відповіді зазначено, що відповідно до Податкового кодексу України, викупна сума, що виплачується при достроковому розірванні договору страхування життя, є об`єктом оподаткування. Страховик виступає податковим агентом платника податку, тобто, утримує та сплачує (перераховує) до бюджету із нарахованої до виплати викупної суми податок на доходи фізичних осіб за ставкою 18%. (а.с. 30)

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та, стягуючи на її користь з відповідача викупну суму у розмірі 31 038,49 грн., суд першої інстанції посилався на те, що не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення викупної суми в розмірі 37 868,00 грн., оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином стягнення саме даної суми, так як в матеріалах справи відсутній розрахунок викупної суми на момент припинення договору та не вказано яким саме чином, позивач вважає, що саме 37 868,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Щодо суми в розмірі 24 958,98 грн. з врахуванням податків, на які посилався відповідач, суд першої інстанції з нею не погодився, оскільки такі умови виплати викупної суми не передбачені договором страхування життя.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно ч. 6 ст. 6 Закону України «Про страхування» страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов`язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку.

Частина 1 статті 16Закону України «Про страхування» визначає, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно з частинами першою, другою статті 997 ЦК України, договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.Страхувальник або страховик може відмовитися від договору страхування в інших випадках, встановлених договором.

Згідно ч.ч. 6-8 ст.28 Закону України «Про страхування» визначено, що у разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя.

Якщо вимога страховика зумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страхувальнику повертається викупна сума.

Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід`ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми.

Відповідно ч. 3 ст. 28 Закону України «Про страхування» про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов`язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування.

Згідно Правил страхування, що є частиною договору страхування життя, страхувальник має право достроково припинити дію Договору як в цілому так і у відношенні будь -якого страхового випадку.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регулюється розділом IV Податкового кодексу України, згідно з пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 якого об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пп. 164.2.15 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, викупна сума, що сплачуються платнику податку за договорами довгострокового страхування життя у випадках та розмірах, визначених пп.. 170.8.2 п. 170.8 ст. 170 цього Кодексу.

За приписами пп.. 170.8.1 п. 170.8 ст. 170 ПК України податковим агентом платника податку - отримувача виплати, довічної пенсії чи викупної суми є страховик-резидент, який нараховує страхову виплату чи викупну суму за договором недержавного пенсійного забезпечення або довгострокового страхування життя.

У відповідності до пп. 170.8.2 п. 170.8 ст. 170 ПК України податковий агент утримує та сплачує (перераховує) до бюджету податок за ставкою, встановленою пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу, зокрема, з викупної суми у разі дострокового розірвання страхувальником договору довгострокового страхування життя.

Також п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп. 1.1 та пп. 1.2 вищезазначеного пункту платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПК України, а об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 ПК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним вище вимогам закону та прийшов до помилкового висновку, що визначення викупної суми, яка підлягає сплаті позивачці внаслідок припинення договору страхування життя, в розмірі 24 958,98 грн. з вирахуванням податків, на які посилався відповідач, не передбачені договором страхування життя.

З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» адвоката Озерної Марії Олександрівни про те, що судом першої інстанції при стягненні з відповідача на користь позивачки викупної суми в розмірі 31 038,49 грн. не було враховано, що відповідач, згідно норм податкового законодавства України, в момент здійснення виплати викупної суми за договором страхування виступає в якості податкового агента та зобов`язаний з викупної суми здійснювати утримання податку на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» адвоката Озерної Марії Олександрівни про те що, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції не встановив жодного факту порушення або обмеження відповідачем цивільних права позивачки, які остання мала згідно укладеного договору страхування життя, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 13 липня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Граве Україна Страхування життя» на заяву позивачки про розірвання договору страхування життя та виплату їй викупної суми надало відповідь в якій зазначило, що для одержання викупної суми необхідно надіслати на адресу страховика документи, а саме: оригінал заповненої та підписаної заяви про одержання викупної суми та копію карти фізичної особи- платника податків.

Також у відповіді зазначено, що відповідно до Податкового кодексу України, викупна сума, що виплачується при достроковому розірванні договору страхування життя, є об`єктом оподаткування. Страховик виступає податковим агентом платника податку, тобто, утримує та сплачує (перераховує) до бюджету із нарахованої до виплати викупної суми податок на доходи фізичних осіб за ставкою 18%. До відповіді відповідачем було долучено розрахунок викупної суми за договором довгострокового страхування життя, відповідно до якого викупна сума (до оподаткування) становила 31 038,49 грн.

Разом з тим, звертаючись до відповідача з заявою від 01 липня 2020 року, ОСОБА_1 просила припинити дію договору страхування життя від 21.05.2012 року та виплатити їй викупну суму за договором страхування життя від 21 травня 2012 року у розмірі 37 868,00 грн. Отже між сторонами виник спір відносно розміру викупної суми, а тому суд перевіряв доводи сторін про те, чи має право позивачка на виплату викупної суми за договором страхування життя та в якому розмірі їй має бути виплачена вказана сума.

В апеляційній скарзі представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» адвокат Озерна Марія Олександрівна зазначає, що загальна викупна сума, яка підлягає сплаті на користь позивачки з урахуванням податків становить 24 958,98 грн., проте, перевіривши розрахунок відповідача, суд приходить до висновку, що викупна сума, з урахуванням податків, які повинен сплатити відповідач становить 24 985,99 грн. із розрахунку 31 038,49 * (18% податок на доходи фізичних осіб + 1,5% військовий збір) / 100 = 6 052,50 грн. (загальна сума податку), 31 038,49 - 6 052,50 = 24 985,99 грн.

З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» адвоката Озерної Марії Олександрівни підлягає частковому задоволенню. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» на користь ОСОБА_1 викупної суми за договором страхування життя від 21.05.2012 року у розмірі 31 038,49 грн. необхідно змінити, зменшити розмір викупної суми, що підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» на користь ОСОБА_1 з 31 038,49 грн. до 24 985,99 грн.

Відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

З огляду на те, що розмір викупної суми яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 24985,99 грн., що дорівнює 66% позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. необхідно змінити, зменшивши розмір витрат по сплаті судового збору, які підлягають стягненню з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» на користь ОСОБА_1 з 840,80 грн. до 555,00 грн.

Задовольняючи частково вимоги позивача ОСОБА_1 та, стягуючи з відповідача на її користь витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 7 900,00 грн., суд першої інстанції посилався на те, що позивачкою було надано докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу лише в розмірі 7 900,00 грн. Щодо витрат, які були заявлені у заяві про збільшенні розміру вказаних витрат, суд першої інстанції зазначав, що позивачка не надала до суду ні акту приймання-передачі наданих послуг, ні платіжних документів, які б свідчили, що кошти, зазначені у наданих позивачкою копіях квитанції, сплачені саме за надання правової допомоги в рамках даної справи та за які послуги вони сплачені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20 червня 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» було укладено договір № Т- 1597.

Відповідно до п. 1.1. цього договору виконавець зобов`язується за дорученням замовника надати юридичні послуги, зазначені в п. 2.1. договору, для чого зобов`язується вчинити юридичні та інші пов`язані з ними дії в обсязі, обумовленому в цьому договорі.

Замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні юридичні послуги: проект заяви до страхової компанії, проект позовної заяви, консультації. (п. 1.2.)

Сторони обумовили, що вартість надання юридичних послуг, зазначених у п. 1.2. договору становить 7 900,00 грн. і сплачується замовником у наступний термін до 22 червня 2020 року- 3 650,00 грн., до 25 червня 2020 року - 3 650,00 грн. (п. 3.1.)

Замовник вносить попередню оплату в розмірі 600,00 грн. (п. 3.2.)

20 червня 2020 року ОСОБА_1 перерахувала ТОВ «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» оплату в розмірі 600,00 грн., що підтверджується копією фіскального чеку № 00004742.

22 червня 2020 року ОСОБА_1 перерахувала ТОВ «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» оплату в розмірі 3 650,00 грн., що підтверджується копією фіскального чеку № 00004766.

25 червня 2020 року ОСОБА_1 перерахувала ТОВ «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» оплату в розмірі 3 650,00 грн., що підтверджується копією фіскального чеку № 00004876.

26 червня 2020 року ОСОБА_1 та ТОВ «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» підписали акт про надання юридичних послуг, відповідно до якого сторони підписали цей акт про те, що виконавець на підставі укладеного договору № Т- 1597 від 20 червня 2020 року виконав в повному обсязі та належним чином, а замовник прийняв наступні послуги: проект заяви до страхової компанії, проект позовної заяви, консультації. Вартість наданих послуг складає 7 900,00 грн. (а.с. 36)

23 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський центр правової допомоги» та ОСОБА_6 було укладено договір № Д- 202.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору виконавець приймає до виконання доручення замовника на надання послуг для чого зобов`язується вчинити юридичні та інші дії в обсязі, обумовленому цим договором.

Сторони обумовили перелік юридичних послуг, а саме: представництво інтересів ОСОБА_1 у цивільній справі № 757/31979/20- ц з виготовленням та подачею усіх необхідних документів, участь у судових засіданнях до винесення рішення судом першої інстанції, консультація. (п. 1.2)

Сторони обумовили вартість юридичних послуг, зазначених у п. 1.2. договору в розмірі 23 500,00 грн., яка сплачується замовником в наступний термін 08.10.2020 року- 5 000,00 грн., 15.10.2020 року - 18 000,00 грн. (п. 3.1.)

Також сторони обумовили, що замовник вносить попередню оплату в розмірі 500,00 грн. (п. 3.2)

23 вересня 2020 року ОСОБА_1 перерахувала ТОВ «Київський центр правової допомоги» оплату в розмірі 500,00 грн., що підтверджується копією фіскального чеку № 00000671. 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 перерахувала ТОВ «Київський центр правової допомоги» оплату в розмірі 1 400,00 грн., що підтверджується копією фіскального чеку № 00000779. 01 жовтня 2020 року ОСОБА_1 перерахувала ТОВ «Київський центр правової допомоги» оплату в розмірі 1 500,00 грн., що підтверджується копією фіскального чеку № 00000807. 08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 перерахувала ТОВ «Київський центр правової допомоги» оплату в розмірі 6 100,00 грн., що підтверджується копією фіскального чеку № 00000923. 12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 перерахувала ТОВ «Київський центр правової допомоги» оплату в розмірі 9 000,00 грн., що підтверджується копією фіскального чеку № 00000979.

05 жовтня 2020 року між адвокатом Шокот Глібом Антоновичем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги. (а.с. 120- 122)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК Українисудові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, ОСОБА_7 серед іншого просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 900,00 грн. На підтвердження понесених витрат позивач ОСОБА_1 надала до суду копію договору № Т- 1597 від 20 червня 2020 року, копії фіскальних чеків, що підтверджують сплату позивачем отриманих послуг, також позивачем було надано копію акту про надання юридичних послуг.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, судові витрати у розмірі 7 900, 00 грн. є доведеними та підтверджуються належними доказами.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про збільшення розміру витрат на правову допомогу, представник позивача ОСОБА_6 адвокат Шокот Гліб Анатолійович зазначав, що 23 вересня 2020 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський центр правової допомоги» було укладено договір № Д- 202 відповідно до якого розмір витрат становить 23 500,00 грн., вказані кошти були сплачені позивачкою на користь товариства відповідно до наданих квитанцій, а тому підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивачки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи 05 жовтня 2020 року між адвокатом Шокот Глібом Антоновичем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги. На підтвердження представництва інтересів ОСОБА_6 в Печерському районному суді м.Києва адвокатом Шокот Г.А. було надано ордер на надання правничої допомоги від 04.10. 2020 року в якому зазначено, що адвокат діє на підставі договору про надання правової допомоги від 05.10.2020 року. У вказаному ордері відсутнє посилання на те, що адвокат Шокот Г.А. надає правову допомогу ОСОБА_6 на підставі договору № Д- 202, укладеного 23 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський центр правової допомоги» та ОСОБА_6 .

З викладеного вбачається, що представництво інтересів позивачки ОСОБА_6 в суді першої інстанції здійснював адвокат Шокот Г.А. на підставі ордеру № 1055626, виданого на підставі договору від 05.10.2020 року, укладеного між ОСОБА_6 та адвокатом Шокот Г.А.Всі подані представником позивача документи подавались саме від імені адвоката Шокота Г.А.

Доказів того, що адвокат Шокот Г.А., надаючи правничі послуги позивачу ОСОБА_1 , діяв від імені Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський центр правової допомоги» матеріали справи не містять.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази ( довіреність, ордер) надання правової допомоги позивачці адвокатами Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський центр правової допомоги». Позивачкою не надано суду акт виконаних робіт (наданих послуг), підписаний нею та адвокатом, який надавав їй правову допомогу.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність, визначених ст.ст. 133,137, 141 ЦПК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу в сумі 23138,49 грн. з огляду на не надання позивачкою належних та допустимих доказів на підтвердження надання їй Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський центр правової допомоги» вказаних послуг та акту виконаних робіт на вказану суму.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що з заявою про збільшення розміру позовних вимог було подано докази доцільності збільшення розміру позовних вимог, а саме: договір про надання правової допомоги № Д-202 від 23.09.2020 року та чеки про оплату юридичних послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не було надано доказів того, що уповноважена особа ( адвокат) ТОВ «Київський центр правової допомоги» надавав позивачці правничі послуги в рамках цієї справи, перелік вказаних послуг та акт виконаних робіт.

За таких обставин апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання апеляційної скарги відповідач Приватне акціонерне товариство «Граве Україна Страхування життя» сплатило судовий збір в розмірі 1 261, 00 грн..

За результатами розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» вказану скаргу було задоволено частково, а саме - задоволено 19,5% вимог апелянта, а тому з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції у розмірі 246,00 грн.

Керуючись ст.ст.526,629, 651, 982,997 ЦК України, ст.ст. 6,16,28 Закону України " Про страхування", п.п. 164.2.15 п. 164.2 ст. 164,п.п. 170.8.1 п. 170.8 ст. 170, п.п. 170.8.2 п. 170.8 ст. 170 ПК України, ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» адвоката Озерної Марії Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» на користь ОСОБА_1 викупної суми за договором страхування життя від 21.05.2012 року у розмірі 31 038,49 грн. та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. змінити, зменшити розмір викупної суми, що підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» на користь ОСОБА_1 з 31 038,49 грн. до 24 985,99 грн., та розмір судових витрат по сплаті судового збору у сумі з 840,80 грн. на 555,00 грн.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» () витрати по сплаті судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 246,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 червня 2022 року.

Головуючий: Судді: