КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року

справа № 761/2567/21

провадження № 22-ц/824/3061/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Київській області, Київська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами заступника керівника Київської обласної прокуратури - Грабця Ігоря Несторовича та представника Головного управління Національної поліції в Київській області - Роменської Євгенії Павлівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2021 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури грошові кошти в розмірі 244 734,24 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач незаконно перебував під слідством з 27.06.2015 (вручення йому повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України) по 20.11.2018 (дата набрання законної сили вироком суду згідно з постановою суду касаційної інстанції), що загалом складає 3 роки 4 місяці 24 дні (1242 дні), а тому має безапеляційне право на відшкодування шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, у зв`язку з заподіянням моральної шкоди, завданої в результаті пережитих фізичних та моральних страждань, порушення усталених соціальних зв`язків.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 186 986,30 грн, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011р., з подальшими змінами.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду заступником керівника Київської обласної прокуратури та представником Головного управління Національної поліції в Київській області подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури просить рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що позивач під час судового розгляду у кримінальному провадженні давав покази на підтвердження своєї вини, така самообмова була добровільно, завідомо неправдивою, що перешкоджало з`ясуванню істини у справі. Даних про те, що таке визнання стало наслідком застосування до обвинуваченого насильства, погроз та інших незаконних заходів позивачем до суду не надано, відповідні докази в матеріалах справи також відсутні.

Здійснення досудового розслідування кримінального провадження стосовно позивача та судовий розгляд не призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків чи додаткових зусиль для організації життя.

Вважає відсутні підстави для задоволення позову.

В апеляційній скарзі представник Головного управління Національної поліції в Київській області просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вимоги обґрунтовані тим, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження заподіяння відповідачами моральних страждань або втрат немайнового характеру.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Національної поліції в Київській області представник Шевченка С.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що позивач має право на відшкодування шкоди, яке виникає в силу ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції в Київській області та представник Київської обласної прокуратури подані апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення апеляційних скарг заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимоги про відшкодування моральної шкоди за період з 27.06.2015 - з часу вручення повідомлення про підозру, - по дату набрання вироком законної сили 01.02.2018 відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області про залишення виправдовувального вироку без змін, та виходив із розрахунку 2 роки 7 місяців і 5 днів, що становить 186986,30 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що слідчим Києво-Святошинського PB ГУ МВС України в Київській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000891 від 12.03.2015 року про кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

У фабулі наведеного кримінального провадження зазначено, що 11.03.2015 близько 17 год. 50 хв. в с. Новосілки по вул. Озерній біля водонапірної башти перебував ОСОБА_1 , поряд з яким знаходився пакет з речовиною рослинного походження, як повідомив останній, вказана речовина є наркотичною, а саме канабісом, який він зберігав для власного вживання без мети збуту.

27.06.2015 року, в рамках кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за №0000891 від 12.03.2015 року, старшим слідчим СВ Києво-Святошинського PB ГУМВС України в Київській області капітаном поліції Бенедюк С.О., було повідомлено ОСОБА_1 про те, що він підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

30.06.2015 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від прокурора прокуратури Києво-Святошинського району Київської області юриста З класу Фокіної Т.В. надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2015 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, як особу, яка добровільно звернулась до лікувального закладу і пройшла курс лікування від наркоманії та закрито кримінальне провадження № 0000891.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01.12.2015 року у справі №369/6808/15-к ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2015 року щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2016 року по справі №369/6808/15-к ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_1 вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2014 року у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі та призначено ОСОБА_1 остаточне покарання, за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО ДПС України в м. Києві та Київській області строком на 60 днів, але не більше ніж до набрання вироком законної сили, взято під варту в залі суду.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24.03.2016 року по справі №369/6808/15-к, обвинуваченому ОСОБА_1 продовжено строк тримання під вартої на 30 днів, тобто по 22.04.2016 року включно.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31.03.2016 року по справі №369/6808/15-к, вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2016 року відносно ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.04.2016 року по справі №369/6808/15-к, обвинуваченого ОСОБА_1 негайно звільнено з під варти в залі суду.

Вищевказаною ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 повернуто керівнику Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для усунення недоліків. Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, а саме з 26 квітня по 25 червня 2016 року, включно. Заборонено обвинуваченому ОСОБА_1 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 19.00 годин вечора до 07.00 годин ранку наступного дня.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.06.2016 року по справі №369/6808/15-к, ОСОБА_1 змінено запобіжний захід із домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2017 року по справі №369/6808/15-к, визнано ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим та скасовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний ОСОБА_1 ухвалою суду від 22.06.2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01.02.2018 року по справі №369/6808/15-к, апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції залишено без задоволення. Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.10.2017 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 20.11.2018 року по справі №369/6808/15-к, ухвалу апеляційного суду Київської області від 01.02.2018 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції - без задоволення.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначено, що він незаконно перебував під слідством з 27.06.2015 року (вручення повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України) по 20.11.2018 року (дата набрання законної сили вироком суду), що загалом складає 3 роки 4 місяці 24 дні (1242 дні), а тому, має безапеляційне право на відшкодування шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, у зв`язку з заподіянням моральної шкоди, завданої в результаті пережитих фізичних та моральних страждань, порушення усталених соціальних зв`язків.

Згідно з ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини сьомої статті 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з частиною другою цієї статті у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Положеннями ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є, зокрема, доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, тобто тривалим перебуванням під слідством, застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також обмеженням свободи пересування, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод в суді.

Перебування позивача під слідством, перебування в статусі підозрюваного, обвинуваченого, мають наслідком порушення звичайного укладу життя, позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, та вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Вказане призвело до завдання позивачу моральної шкоди, що становить підставу її відшкодування за статтею 1167 ЦК України та нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності) відповідачами не спростовано.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд першої інстанції ухвалив про стягнення 186986,30 грн, виходячи з встановленого законодавством мінімального розміру заробітної плати на момент розгляду справи - 6000,00 грн за кожен місяць з 27.06.2015 - з часу вручення повідомлення про підозру, - по дату набрання вироком законної сили 01.02.2018, та з таким висновком суд апеляційної інстанції погоджується.

Доводи апеляційної скарги Київської міської прокуратури, щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , оскільки останній під час судового провадження давав покази на підтвердження своєї вини, у зв`язку з чим перешкоджав своєчасному з`ясуванню істини у справі й така самообмова була добровільною, завідомо неправдивою судом також відхиляються з огляду на наступне.

Так, частиною 4 ст. 1176 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що під самообмовою слід розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, в яких він зізнається у вчиненні кримінального правопорушення, якого насправді не вчиняв, у більш тяжкому кримінальному правопорушенні, ніж вчинено в дійсності, або ж бере лише на себе вину за вчинене кримінальне правопорушення, хоча у дійсності воно вчинено групою осіб.

При розгляді та дослідженні вказаного питання суд повинен ураховувати причини, які спонукали особу до самообмови, оскільки у наведеній вище нормі права фактично йдеться про умисел на самообмову. Проте самообмова, яка стала наслідком застосування до громадянина насильства, погроз чи інших незаконних заходів, не перешкоджає відшкодуванню шкоди. При цьому факт насильства, погроз та інших незаконних заходів має бути встановлений слідчими органами, прокурором чи судом.

Тобто самообмова, яка виключає відшкодування шкоди, має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкодити з`ясуванню істини та бути зафіксованою в матеріалах справи.

При розгляді спірних правовідносин слід також надавати оцінку тому, чи була самообмова добровільною. Установивши добровільність такої самообмови, суд має оцінити виконання слідством свого обов`язку щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи. Крім того, визнання обвинуваченим своєї вини не має переваги в порівнянні з іншими доказами, воно може бути покладено в основу вироку лише при підтвердженні сукупністю інших доказів у справі.

Як вбачається із вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 жовтня 2015 року обвинувачений вину у пред`явленому визнав, підтвердив обставини вчиненого. Суд прийшов до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого йому діянні доведена повністю, та звільнив останнього від відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України як особу, яка добровільно звернулась до лікувального закладу і пройшла курс лікування від наркоманії.

Разом з цим, під час нового розгляду кримінального провадження із змісту вироку Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2017 року вбачається, що показання щодо визнання вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_1 давав органам досудового розслідування під психологічним тиском з боку слідчого, тому здійснив самообмову не з власної волі.

Відповідно до змісту вироку Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2017 року, суд виправдовує ОСОБА_1 у зв`язку із недоведенням, що кримінальне правопорушення вчинене саме обвинуваченим.

При цьому, допитаний у ході судового розгляду як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав.

Даний вирок залишений без змін судами апеляційної та касаційної інстанції (а.с.48-54, 55-60).

Колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні судом вироку від 01 жовтня 2015 року, яким доведено вину ОСОБА_1 , однак звільнено його від відповідальності, визнання своєї вини останнім у вчиненні кримінального правопорушення не було безумовною підставою для прийняття рішення про скорочений судовий розгляд справи, та саме по собі не перешкоджало з`ясуванню істини, оскільки не має переваги в порівнянні з іншими доказами, та може бути покладено в основу вироку про доведеність обвинувачення лише при підтвердженні сукупністю інших доказів у справі.

Однак, органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування та прокуратури не в повному обсязі виконано свій обов`язок щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи.

Враховуючи наведене судом не приймаються доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для застосування положень частини 4 статті 1176 ЦК України до позовних вимог, які задоволені судом.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури - Грабця Ігоря Несторовича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Київській області - Роменської Євгенії Павлівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржено до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді