КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/3132/16 головуючий у І інстанції: Грегуль О.В. провадження 22-ц/824/2119/2022 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Олійника В.І.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась із вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що сторони, перебуваючи в шлюбі набули спільне майно.

Рішенням Дніпровського районного суду від 20 грудня 2013 року шлюб між нею на ОСОБА_2 було розірвано.

З урахуванням заяв про уточнення позовних вимог просила, в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Daihatsu Sirion, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; 1/2 частину автомобіля Mercedes-Bens ML320, 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; 1/2 частину земельної ділянки.

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про поділ майна подружжя. Зауважував, що частина спірного майна являється його особистою власністю.

Просив визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 , що зареєстрована за позивачем за ОСОБА_1 ; припинити право спільної сумісної власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 , що зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 ; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: автомобіль Mercedes-Bens НОМЕР_3 ; автомобіль Daihatsu Sirion, компенсацію за автомобіль ВМW 118.

Поділити набуте за час шлюбу майно, а саме: виділити в порядку поділу майна в особисту приватну власність ОСОБА_2 автомобіль Mercedes-Bens ML320,

Виділити в порядку поділу майна в особисту приватну власність ОСОБА_1 : автомобіль Dathatsu Sirion та грошові кошти від продажу автомобіля ВМW 118;

Стягнути на користь ОСОБА_2 кошти в сумі: 134 800 грн., що являє собою 1/2 частину різниці вартості часток, що виділені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Dathatsu Sirion, 1/2 частину автомобіля Mercedes-Bens ML320, 1/2 частину земельної ділянки та припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частин вказаного майна.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 квартири та 1/2 автомобіля Mercedes-Bens ML320.

Визнано об`єктами спільної власності подружжя автомобіль Dathatsu Sirion, Mercedes-Bens НОМЕР_3 , компенсацію за автомобіль ВМW 118.

Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_2 автомобіль Mercedes-Bens ML320

Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_1 автомобіль Dathatsu Sirion та компенсацію вартості автомобіля ВМW 118.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 автомобіля Dathatsu Sirion та 1/2 компенсації вартості автомобіля ВМW 118.

Стягнено із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 134800 грн. різниці компенсації вартості майна.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Не погоджуючись із рішенням по суті позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись із апеляційними скаргами, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Крім того, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

ОСОБА_2 оскаржує рішення суду в частині вирішення позовних вимог, щодо спірної земельної ділянки.

Зазначає, що сторони із січня 2013 року не проживали однією сім`єю та не вели спільного господарства, а тому земельна ділянка придбана в травні 2013 року не являється спільною сумісною власністю.

Вказує, що придбав земельну ділянку за кошти, які являються його особистою власністю, а саме отримані від продажу належної йому 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 та отримані від громадянина ОСОБА_3 , в якості відшкодування шкоди, внаслідок ДТП.

Крім того, зауважує, що після розірвання шлюбу ним було змінено цільове призначення земельної ділянки та побудовано будинок, а станом на момент перебування у шлюбі ділянка мала ОСГ призначення.

Вважає, що виділення частини земельної ділянки у власність ОСОБА_1 буде порушувати його право власності на побудований житловий будинок.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, зазначає, що місцевий суд не врахував при поділі майна подружжя наявність іншого майна, а саме мотоцикла Suzuki, який був проданий відповідачем.

Вважає, що місцевий суд повинен був врахувати його вартість, попри відмову від позовних вимог в частині поділу вказаного мотоцикла.

Крім того, вказує, що надані відповідачем докази на підтвердження вартості частин спірного майна не являються належними, оскільки вказані обставин повинні підтверджуватись висновками експерта.

Вважає, що суд першої інстанції помилково припинив право спільної сумісної власності подружжя на квартиру, оскільки вона знаходить в спільній власності з моменту її придбання.

З приводу ухвали про відмову в ухваленні додаткового рішення зазначає, що її представником були подані відповідні докази понесених судових витрат у передбачений строк, що не було враховано місцевим судом, а тому вважає, що вони підлягають стягненню із відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу первісного позивача, представник ОСОБА_2 не погоджується із її доводами із підстав їх необґрунтованості.

У судовому засіданні сторони підтримали свої позиції. ОСОБА_2 відмовився від направленого клопотання про призначення експертизи. Представник ОСОБА_1 просив задовольнити клопотання про призначення експертизи для визначення вартості спірних транспортних засобів, в задоволенні якого було відмовлено.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 непідлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що все майно набуте сторонами під час шлюбу є спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, однак зауважує, що поділ частини спірного майна здійснено невірно з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 14 січня 1999 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 04 грудня 2009 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в рівних частинах є власниками кв. АДРЕСА_1 .

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 травня 2013 року, ОСОБА_2 купив земельну ділянку площею 0,1021 га, кадастровий № 322081301:00:001:0233, що розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Вишеньківська сільська рада, с. Вишеньки за 81000 грн. та на придбання якої ОСОБА_1 надавала нотаріально посвідчену заяву про її згоду на придбання цієї земельної ділянки за ціною вказаною в договорі.

Відповідно до реєстраційної картки ТЗ на ОСОБА_1 24 листопада 2012 року оформлено право власності на автомобіль ВМW 1181, р. н. НОМЕР_4 , 2006 року випуску.

Відповідно до довідки ТСЦ 8045 РСЦ МВС в м. Києві МВС України від 27 квітня 2017 року, станом на 26 квітня 2017 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль Dathatsu Sirion, 2006 року випуску, р. н. НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 18 грудня 2007 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль Dathatsu Sirion, 2006 року випуску, р. н. НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 11 квітня 2012 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль Mercedes-Bens ML320, 1998 року випуску, об`єм двигуна 3199, р. н. НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки РСЦ в м. Києві від 24 червня 2019 року, ТЗ Mercedes-Bens ML320, 1998 року випуску, об`єм двигуна 3199, р. н. НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_2 11 квітня 2012 року. ТЗ Suzuki VZR 1800, 2007 року випуску, р. н. НОМЕР_5 був зареєстрований за ОСОБА_2 09 жовтня 2012 року та 27 березня 2014 року здійснено зняття з обліку, а 16 квітня 2014 року проведено реєстрацію даного ТЗ на іншого власника. Також на ОСОБА_2 зареєстровані ТЗ: Dathatsu Sirion, 2006 року випуску, р. н. НОМЕР_1 , дата реєстрації 18 грудня 2007 року; Нarley-Davidson Flhtcui, 1998 року випуску, об`єм двигуна 1338, дата реєстрації 27 березня 2014 року; ТЗ Kia Sportage, 2013 року випуску, об`єм двигуна 1995, дата реєстрації 03 березня 2016 року.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В ст.71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і вказано, що майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Можлива компенсація вартості за частку у майні одному з подружжя у разі його згоди.

Згідно із ч.ч. 2-3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вимогами ч.ч. 1-2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Рішення суду першої інстанції оскаржувалось ОСОБА_1 в частині позовних вимог ОСОБА_2 , зокрема щодо поділу трьох автомобілів (ВМW 118, Mercedes-Bens ML320, Dathatsu Sirion) та квартири, а ОСОБА_2 в частині позовних вимог ОСОБА_1 , щодо поділу земельної ділянки, та його позовних вимог, щодо визнання спірної земельної ділянки особистою приватною власністю.

Щодо поділу автомобілів Mercedes-Bens ML320 та Daіhatsu Sirion апеляційний суд зазначає наступне.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції помилково задовольнив одночасно позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині поділу автомобілів Mercedes-Bens ML320 та Daіhatsu Sirion, оскільки відповідно до задоволених позовних вимог ОСОБА_1 транспортні засоби поділено між сторонами в частинах - визнано право власності ОСОБА_1 на їх Ѕ та припинено право власності ОСОБА_2 на Ѕ, при цьому у відповідності задоволених позовних вимог ОСОБА_2 вказані транспортнів засоби поділені шляхом виділення в особисту приватну власність ОСОБА_1 автомобіля Daіhatsu Sirion, а в особисту приватну власність ОСОБА_2 - Mercedes-Bens ML320.

Таким чином, вищевказані автомобілі поділені одночасно за позовними вимогами сторін в різні способи, що унеможливлює виконання рішення суду в цій частині.

Враховуючи, що рішення місцевого суду в частині поділу автомобілів Mercedes-Bens ML320 та Dathatsu Sirion оскаржується тільки ОСОБА_1 в частині позовних вимог ОСОБА_2 , рішення у частині виділення вказаних транспортних засобів в особисту приватну власність за кожним із сторін підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів повторно зауважує, що рішення суду в частині поділу вказаних транспортних засобів в рівних частинах за позовними вимогами ОСОБА_1 сторонами не оскаржувалось, що унеможливлює здійснити виділення транспортних засобів в особисту приватну власність за кожним із сторін.

Крім того, варто зазначити, що поділ транспортних засобів шляхом визнання за кожним із сторін Ѕ їх частин в даному випадку є більш доцільним, з огляду на незгоду ОСОБА_1 із оцінкою їх вартості та відповідно неможливістю встановлення рівнозначності їх вартості.

Щодо поділу автомобіля ВМW 118 апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що вартість автомобіля ВМW 118і, р. н. НОМЕР_4 ОСОБА_1 не спростована жодними доказами, а враховуючи, що ОСОБА_1 не надано жодних конкретних доказів ні щодо наявності автомобіля ВМW 1181, ні щодо відчуження даного автомобіля, ні щодо конкретної ціни цього автомобіля, його поділ має бути здійснено шляхом компенсація вартості 1/2 частини автомобіля ОСОБА_2 , що було вірно визначено судом першої інстанції.

Варто зауважити, що доводи представника ОСОБА_1 з приводу можливості врахування ціни мотоцикла Suzuki Boulevard для визначення компенсації вартості ВМW 118і, не заслуговують на увагу, оскільки позивач за первісним позовом відмовився від вимог про поділ вказаного транспортного засобу, що унеможливлює врахування його вартості з огляду на необхідність вирішення спору в межах предмету та підстав позову.

Щодо поділу між сторонами земельної ділянки за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, Вишеньківська сільська рада, с. Вишеньки, кадастровий номер 322081301:00:001:0233, місцевий суд вірно зазначив, що вона придбана в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а доводи ОСОБА_2 про те, що дана земельна ділянка придбана за особисті кошти не знайшли свого підтвердження.

В апеляційному суді позивачем за зустрічним позовом також жодних доказів на підтвердження набуття спірної земельної ділянки в особисту власність не надано.

Доводи ОСОБА_2 з приводу зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не є підставою для позбавлення ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводів на спростування рішення місцевого суду в частині припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , апеляційні скарги сторін не містять.

Колегія суддів зауважує, що в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи для визначення вартості транспортних засобів ВМW118, Mercedes-Bens ML320, Dathatsu Sirion, SuzukiBoulevard було відмовлено, з огляду на те, що позивач в суді першої інстанції в передбачений процесуальним законодавством термін такого клопотання не заявляв та не навів обґрунтування поважності причин неподання такого клопотання до суду першої інстанції, крім того поділ Mercedes-Bens ML320 та Dathatsu Sirion здійснено шляхом визнання Ѕ їх часток за кожним із сторін, що сторонам не оскаржувалось, що позбавляє необхідності проведення експертизи в цій частині, а визначення вартості SuzukiBoulevardє недоцільним з огляду на те, що ОСОБА_1 відмовилась від позовних вимог про здійснення поділу вказаного майна.

З приводу доводів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року, колегія суддів зазначає, що у відповідності до протоколу судового засідання від 22 жовтня 2021 року та звукозапису, представник ОСОБА_1 - Хоменко І.М. зробив заяву, в якій просив про те, щоб питання про стягнення правничої допомоги при винесенні рішення не вирішувати.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином процесуальними законодавством передбачено порядок, згідно якого сторона в разі необхідності, може зробити заяву до закінчення судових дебатів про стягнення витрат на правничу допомогу, а відповідні докази надати не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому, адвокат Хоменко І.М. в судовому засіданні 22 жовтня 2021 року зробив заяву, в якій просив питання про стягнення правничої допомоги не вирішувати при винесенні рішення, заяв про те, що ним будуть надані відповідні докази пізніше і необхідності стягнення відповідних витрат ним не подавалось, а навпаки вказаним способом здійснено відмову від здійснення розподілу витрат на правничу допомогу.

З огляду на вказане, місцевий суд правомірно відмовив в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки заяву від 27 жовтня 2021 року щодо долучення доказів понесення витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення, представником ОСОБА_1 було подано без виконання умов передбачених ст. 246 ЦПК України та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме щодо необхідності до закінчення судових дебатів у справі зробити відповідну заяву про стягнення витрат на правничу допомогу та подальшу подачу відповідних доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року необхідно скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_2 про виділення в особисту приватну власність сторін автомобілів Mercedes-Bens ML320 та Daihatsu Sirion, а ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 рокув частині позовних вимог ОСОБА_2 про виділення в особисту приватну власність ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) автомобіля Mercedes-Bens ML320, (1998 року випуску, об`єм двигуна 3199, д.н.з. НОМЕР_2 ), виділення в особисту приватну власність ОСОБА_1 автомобіля Daihatsu Sirion, (2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ), - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «01» червня 2022 року.

Головуючий

Судді: