Справа №443/135/22
Провадження №2/443/366/22
РІШЕННЯ

іменем України

26 травня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Сливки С.І.,

за участю: секретаря судового засідання Кушнір М.І.,

представника позивача - адвоката Ільківа М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про встановлення факту перебування на утриманні та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ільківа Миколи Миколайовича звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить встановити факт її перебування на утриманні у сина - ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 188 000 грн., та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 09.01.2021 року, близько 20:05 год. на автодорозі Львів-Івано-Франківськ, на ділянці між с.Баківці та смт.Нові Стрілища Жидачівського району Львівської області, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Leхus GХ460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Інформація про вищевказану подію внесена 10.01.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000061. Цивільно-правова відповідальність водія вищевказаного автомобіля була застрахована за полісом №ЕР 202378336 у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

04.02.2021 на адресу відповідача було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого на загальну суму 260 000 грн. (моральна шкода - 72 000 грн., витрати на утримання - 216 000 грн.) в межах страхового ліміту. 03.03.2021 року на адресу відповідача було надіслано заяву про долучення документів до вищевказаної заяви про виплату страхового відшкодування. 27.04.2021 року на банківський рахунок представника позивача надійшли грошові кошти у розмірі 64800,00 грн. страхового відшкодування лише моральної шкоди, однак страхове відшкодування на утримання відповідачем не було здійснено, оскільки позивачем не підтверджено факту перебування на утриманні у сина.

Зазначає, що до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 утримував свою непрацездатну матір - ОСОБА_1 , яка досягла пенсійного віку встановленого законом. Фактично вона перебувала на утриманні у сина, з огляду на те, що доходи її сина значно перевищували доходи позивача, яка мала єдине джерело доходу - пенсію. Інших осіб, які перебували на утриманні у ОСОБА_2 , зокрема дітей не було. ОСОБА_2 був офіційно працевлаштований у ДП «Львівенергорембуд» ПрАТ «Львівобленерго» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустановок, та його середньомісячний дохід становив 11210,41 грн. Вони проживали разом, ОСОБА_2 забезпечував сім`ю харчовими продуктами, побутовими товарами, сплачував за комунальні послуги, купував лікарські засоби та оплачував медичні обстеження для ОСОБА_1 , оскільки розмір пенсії останньої був надто малим для забезпечення достатнього життєвого рівня. Матеріальна допомога сина була для позивача постійним і основним джерелом до існування, та вказана допомога була не одноразова, а надавалась систематично, з дати виходу ОСОБА_1 на пенсію, після чого її син взяв на себе обов`язок щодо утримання матері.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 26.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

22.02.2022 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить суд встановити факт її перебування на утриманні у сина - ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 188 000 грн., та 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

01.03.2022 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» та уповноваженим представником позивачки згідно довіреності від 25.01.2021 року ТОВ «Центр авто виплат поліс» було укладено договір про врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ №ЕР-202378336 від 21.04.2021 року, в якому було узгоджено виплату страхового відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_2 на користь позивачки в розмірі 64800,00 грн.. Даним договором було погоджено, що страхове відшкодування за спричинену моральну шкоду в узгодженому порядку є остаточною та перегляду не підлягає. Згідно п.5 даного договору сторони погодили, що у випадку подальшого звернення заявника до страховика по даній події щодо виплати страхового відшкодування (за шкоду, відшкодування якої не врегульовано цим договором) в межах відповідного ліміту відповідальності, страховик в такому разі, розраховує страхове відшкодування з урахуванням вже здійсненої виплати у розмірі, що визначена у п.п.2 цього договору, тобто 72 000 грн. У полісі страхування №ЕР-202378336 зазначена страхова сума, що встановлює ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 260 000 грн., а тому залишок ліміту відповідальності страховика за вказаним полісом становить 260 000 грн. - 72 000 грн. = 188 000 грн.. Тому позовні вимоги виходять за межі ліміту відповідальності за полісом, з врахуванням здійсненого страхового відшкодування моральної шкоди.

Щодо встановлення факту перебування на утриманні та страхового відшкодування у зв`язку з утриманням, то згідно довідки про доходи Миколаївського об`єднаного управління ПФУ у Львівській області розмір пенсії позивачки перевищував встановлений законом прожитковий мінімум, а отже вона не перебувала на утриманні у сина. Одночасно, згідно довідки про доходи потерпілого, середньомісячний дохід ОСОБА_2 становив 11210,41 грн., з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого, розмір його середньомісячного доходу не був таким, що значно перевищував середньомісячний дохід позивачки. Позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що допомога сина для неї була основним і постійним джерелом засобів для існування, що вона перебувала на його утриманні, у зв`язку з чим немає підстав для відшкодування відповідачем шкоди, передбаченої п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

12.10.2021 представником позивача подано відповідь на відзив, у якому повідомляє, що 21.02.2022 року на адресу суду та сторони відповідача була надіслана заява про зменшення позовних вимог, відповідно до прохальної частини якої ціна позову зменшилася до 188 000,00 грн. Так, 21.04.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено мирову угоду, відповідно до умов якої позивачу сплачувалася сума страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 64800,00 грн. а не 72000,00 грн., а тому ціна позову повинна становити 188 000,00 грн., що і вказувалось у заяві про зменшення позовних вимог. Щодо заперечення відповідача про факт перебування позивача на утриманні у сина, оскільки розмір її пенсії дорівнює мінімальному прожитковому мінімуму, то згідно з українським законодавством, мінімальна пенсія не може бути нижчою за прожитковий мінімум.

Ухвалою від 14.04.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених у такому, просив позов задоволити. Крім того представник позивача заявив про подання ним доказів витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву на позовну заяву, просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

09.01.2021 о 20.05 год. на автодорозі сполучення Львів-Івано-Франківськ, на ділянці між с.Баківці та смт.Нові Стрілища, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Leхus GХ460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Вказаний вище факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з обставин встановлених органом національної поліції сторонами визнається, а тому доказуванню не підлягає.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ««Leхus GХ460», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (а.с.7, 65).

Відомості за згаданою подією 10.01.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061 (а.с.6).

Постановою про закриття кримінального провадження від 31.12.2021 закрито кримінальне провадження за №0000061 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Копії матеріалів кримінального провадження скеровано начальнику УПП в Івано-Франківській області для вирішення питання про притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності (а.с.95-99).

04.02.2021 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» із заявою про виплату страхового відшкодування, а саме: моральної шкоди - 72 000 грн.; відшкодування на утримання - 216 000 грн. До вказаної заяви було додано ряд документів, зокрема:

- копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8);

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якого батьками останнього є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.9);

- копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , згідно якого ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10);

- довідку Бібрської міської ради №73 від 25.01.2021 року про те, що на день смерті ОСОБА_2 проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживала і була зареєстрована мати ОСОБА_1 , 1940 р.н.. ОСОБА_2 здійснював догляд за мамою та вели спільно господарство (а.с.11);

- копію посвідчення управління пенсійного фонду у Жидачівському районі №114274 від 03.02.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , 1940 р.н. призначена пенсія за віком з 01.01.2006 року до «довічно» (а.с.14);

- копію довідки ДП «Львівенергорембуд» ПрАТ «Львівобленерго», з якої вбачається, що ОСОБА_2 дійсно працює у ДП «Львівенергорембуд» ПрАТ «Львівобленерго» на посаді електромонтером з ремонту та обслуговування електричних установок та його загальна сума доходу за період з липня 2020 року по січень 2021 року становить 78472,93 грн. (а.с.15).

Листом від 17.06.2021 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» повідомило ТОВ «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» про те, що для прийняття рішення про відшкодування витрат необхідно надати, зокрема рішення суду про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні у потерпілого ОСОБА_2 (а.с.34).

03.03.2021 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» із заявою про долучення документів, до якої долучив:

- інформацію про склад сім`ї потерпілого, з якої видно, що ОСОБА_2 на момент ДТП працював та не був одружений. Родичами першого ступеня спорідненості була мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інших родичів першого ступеня споріднення у потерпілого на момент ДТП не було (а.с.20-21);

- копію трудової книжки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої останній розпочав свою трудову діяльність з 19.10.1983 року, та останнім його місцем роботи було у ДП «Львівенергорембуд» ПрАТ «Львівобленерго» з 06.11.2019 року по 09.01.2021 року (а.с.22-32);

- довідку про доходи №7775010, згідно якої ОСОБА_1 перебуває на обліку у Миколаївському об`єднаному управлінні ПФУ у Львівській області та сума пенсії останньої за період з січня 2020 року по грудень 2020 року складає 36652,92 грн. (а.с.33).

Крім того, як вбачається із договору про врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ ЕР №202378336, який укладений 21.04.2021 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» та уповноваженим представником позивачки згідно довіреності від 25.01.2021 року ТОВ «Центр авто виплат поліс» (а.с.57-58, 66) сторони дійшли згоди:

-Страховик здійснює виплату страхового відшкодування, шляхом перерахування коштів на рахунок представника потерпілого ТОВ «Центр автовиплат поліс» (п.п.2.1 п.2 Договору);

-Страховиком проведено розрахунки по страховій справі (обставини якої зазначено в п.1 цього договору) щодо відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із смертю на загальну суму 72 000 грн. (п.п.2.2. п.2 Договору);

-Заявник частково відмовляється від вимог у розмірі 7 200 грн. від суми, що розрахована страховиком в п.п.2.2 і не буде здійснювати будь-яких заходів щодо стягнення цих коштів за наступних умов (п.п.2.3 п.2):

-Протягом семи робочих днів з дня підписання цього договору страховик здійснює виплату страхового відшкодування у розмірі 64800 грн. (п.п.2.3.1 п.2 договору).

Відповідно до п.2.4 Договору розмір страхового відшкодування, що зазначений у п.2.3.1 цього договору за подією, зазначеною в п.1 цього договору за спричинену моральну шкоду є остаточним та перегляду не підлягає.

Сторони погодили, що у випадку подальшого звернення Заявника до Страховика по події, що зазначена у п.1 цього Договору щодо здійснення страхового відшкодування в межах відповідного ліміту відповідальності, Страховик у такому разі розраховує страхове відшкодування з урахуванням вже здійснених виплат у розмірі, що зазначені у п.2.2 цього Договору (п.5 Договору).

Відповідно до квитанції від 27.04.2021 року приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплачено ТОВ «Центр авто виплат поліс» страхове відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 64 800 грн. (а.с.35), що сторонами не заперечується.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав покази про те, що позивачка приходиться йому тещею. У ОСОБА_1 , окрім ОСОБА_2 , були ще діти, однак вони з нею не проживали. ОСОБА_2 постійно проживав із своєю мамою ОСОБА_1 , оскільки своєї сім`ї він не мав. ОСОБА_2 опікувався своєю матір`ю, оскільки вона престаріла хвора жінка і їй потрібне лікування. ОСОБА_2 працював електриком у м.Львові.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дав покази про те, що позивачка приходиться йому бабцею, однак ні він, ні його батьки з нею не проживають. Після виходу на пенсію з бабцею постійно проживав її син - ОСОБА_2 , оскільки він своєї сім`ї не мав. ОСОБА_2 допомагав своїй матері, оплачував комунальні послуги, купляв ліки так як вона хворіла і їй потрібне лікування. ОСОБА_2 працював електриком у м.Львові.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема і перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні.

Відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Поняття «непрацездатні громадяни» визначено у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

У той же час, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у постанові №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Зазначена вище стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Аналогічне правило закріплено і частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною другою статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно частини першої, пункту 2 частини другої статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Щодо доводів відповідача про те, позивач за життя сина була забезпечена прожитковим мінімумом, а отже не перебувала на його утриманні, суд ставиться критично, оскільки саме по собі отримання пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум, не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі, та як встановлено судом, що позивач із сином проживала разом, та останнім систематично надавалась допомога.

Водночас, суд також враховує правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, відповідно до якого, під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

В постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі 592/17552/18 від 13 січня 2021 року зазначено, що для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Правовідносини, які виникли між сторонами, виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України.

Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джереломпідвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно до ст. 22 Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом абзацу 1 ч. 1, 2 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого народжена після його смерті.

Зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в якій зазначено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41.1 та п.п. «в» п. 41.2 ст. 41 Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 35-1-35-2 Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику Заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника.

Положенням пункту 36.2 ст. 36 Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку із ст. 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 ст. 36 Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами: перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 ст. 27 Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

В свою чергу, особам, визначеним у пунктах 1-5 ч. 1 ст. 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділяти на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно із п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше ніж 90 днів з дня отримання заяви про здійснення страхового відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Відповідно до п.9.4. ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Одночасно, як вбачається із поданого відзиву на позовну заяву, відповідачем не заперечується факт настання страхового випадку, який мав місце 09.01.2021 року та цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Leхus GХ460», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а також те, що залишок ліміту відповідальності відповідача за полісом №ЕР202378336 за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю (регламентної виплати) становить 188 000 грн.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження, зі змісту такої не вбачається, що причиною ДТП стало порушення правил дорожнього руху пішоходом ОСОБА_2 , як і відсутня інформація щодо наявності умислу останнього чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про задоволення позову, так як матеріалами справи та показами свідків достатньо підтверджується те, що ОСОБА_2 на момент смерті був офіційно працевлаштований та мав самостійний заробіток, не був одружений, дітей не мав, єдиною особою, яка мала право на отримання страхового відшкодування на підставі статті 1200 ЦК України, була його матір - ОСОБА_1 , яка на момент смерті свого сина була непрацездатною (отримувала пенсію за віком), та знаходилась на його утриманні, оскільки остання проживала лише із ним, а розмір її пенсії, з врахуванням необхідності оплачувати комунальні послуги, харчування та лікування, є занадто малим для забезпечення достатнього життєвого рівня.

Керуючись ст.ст. 12,81, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про встановлення факту перебування на утриманні та стягнення страхового відшкодування- задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утриманні сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) страхове відшкодування у розмірі 188 000 (сто вісімдесят вісім тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» () в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 992(дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок витрат на сплату судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» () в користь держави 1880(одна тисяча вісімсот вісімдесят) гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 червня 2022 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка