Справа № 227/710/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

08 лютого 2022 року міста Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Водважко Д.Д., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу

У С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду міста Києва за підсудністю з Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 (надалі за текстом- позивач) до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення боргу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 23.09.2016 року між сторонами укладено договір позики коштів у сумі 35000 доларів США строком повернення до 23.09.2017 року. Однак, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного повернення боргу, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 45500 доларів США.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

За клопотанням відповідача, Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.09.2020 року підсудність справи визначено за Подільським районним судом м. Києва, за його місцезнаходженням.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02.10.2020 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

08.09.2021 року до канцелярії суду надійшла заява від представника позивача про зміну предмета позову, у якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача, суму заборгованості в розмірі 45500 доларів США.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач на призначені судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідач правом на участь в судових засіданнях не скористався, за таких обставин, керуючись ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 23.09.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики коштів у сумі 35000 доларів США (а.с. 7-12).

Крім того, згідно розписки від 23.09.2016 року відповідач отримав від позивача кошти у сумі 35000 доларів США (а.с. 13).

13.12.2019 року позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення боргу (а.с. 14-15).

Оскільки відповідач свої грошові зобов`язання за договором позики не виконав, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Верховний Суд України у справі № 6-50цс16 дійшов висновку (Постанова від 24.02.2016 року), що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, а відтак, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення боргового зобов`язання. Зокрема, зазначив, що укладений сторонами договір позики у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів.

Аналізуючи спірні правовідносини, суд бере до уваги договір, який передбачає, що позикодавець надає позичальнику грошові кошти.

Оскільки наданий позивачем примірник договору містить підпис відповідача, відповідачем не надано належних доказів на спростування підписання договору, суд вважає встановленим факт передачі коштів позивачем відповідачу та відповідно факт виникнення боргових зобов`язань відповідача перед позивачем.

Стаття 546 ЦК України встановлює види забезпечення виконання зобов`язання: неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, право довірчої власності.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 3 договору передбачено, що у разі порушення позичальником строку повернення позики, позичальник виплачує позикодавцеві пеню в розмірі 1 (одного) % від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача станом на 23 вересня 2017 року позика в розмірі 35000 доларів США не повернута відповідачем. Крім того, станом на 23 вересня 2017 року проценти за позикою в розмірі 6300 доларів США не повернуто. Таким чином, станом на 23 вересня 2017 року заборгованість відповідача за договором позики становить у загальній сумі 41300 доларів США. Також, відповідно до п.п. 4.4 та 4.5 Договору сума позики збільшується на суму заборгованості по процентах станом на 23 вересня 2017 року і в подальшому нарахування процентів за користування позикою відбувається виходячи із суми позики, збільшеної на суму заборгованості по процентах. Тобто, в подальшому проценти нараховуються на суму 41300 доларів США. Отже, станом на 13 грудня 2019 року прострочення повернення суми позики та процентів становить строк 800 днів (період з 23 вересня 2017 року по 13 грудня 2019 року). Сума нарахованих процентів із розрахунку 18 процентів річних на суму 41300 доларів США впродовж 800 днів складає 16293,70 доларів США. Загальна сума процентів у період з 23 вересня 2016 року по 13 грудня 2019 року становить 6300 доларів США + 16293,70 доларів США = 22593,70 доларів США.

Відтак, загальна сума вимоги станом на 13 грудня 2019 року становить 57593,70 доларів США, а саме: 35000 доларів США (позика) + 6300 доларів США (сума процентів за з 23 вересня 2016 року по 23 вересня 2017 року в розмірі) + 16293,70 доларів США (сума процентів за з 23 вересня 2017 року по 13 грудня 2019 року, яка нарахована на суму заборгованості 41300 доларів США.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, контррозрахунків заборгованості не надано.

Оскільки кредитодавець може на власний розсуд вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за боргом, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 45500 доларів США, яка складається з: 35000 доларів США; 15000 доларів США - проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України.

Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного на користь позивача з відповідача необхідно стягнути сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 10510 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282,289, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу - задовольнити;

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в загальній сумі 45500 (сорок п`ять тисяч п`ятсот) доларів США;

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 10510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 );

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом міста Києва за письмовою заявою відповідача;

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Подільського районного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин;

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київським апеляційним судом, якщо його не буде скасовано.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК