Справа 490/7801/21

Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

25 січня 2022 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа Головне Управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про визнання незаконним рішення, дії, бездіяльності дізнавача, стягнення моральної шкоди за незабезпечення прав потерпілого і процесуальних строків під час досудового розслідування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив визнати рішення, дії, бездіяльністьдізнавача, стягнення моральної шкоди за незабезпечення прав потерпілого і процесуальних строків під час судового розслідуваннята стягнення з ГУ Державної казначейської служби у Миколаївській області в порядку відшкодування моральної шкоди 237900 грн.

При цьому, позивач вказав наступне.

Службові та посадові особи Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області Гринчук, Чугай, Загоруйко, Бочарова, Федюніна, слідчі Страхов, Мельчуцький, Кожемякін, Проскурня; ГУ НП Анохін, Шайхер, Ахрамєєв, Чуб, ОСОБА_2 , Лівінська, Сидоренко, Левицька, Кучерін та інші, вчинили 6 кримінальних правопорушень, в тому числі погрозу вбивством, яка супроводжувалась незаконним проникненням у житло та іншого володіння особи, погрозою знищення майна і людей, замах на вбивство 7 осіб з рушниці « Сайга», після чого з 07.06. 2020 року стали на шлях порушення законності, правового порядку, приховування злочинів від реєстрації в ЄРДР та розслідування, порушили та обмежили конституційні права і свободи.

Відповідно до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування , прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана громадянинові в результаті нездійснення процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Протоколом автоматизованого розподілу від 06.10.2021 року справу передано на розгляд судді Шолох Л.М.

Ухвалою від 11.10.2021 року суддю Шолох Л.М. відведено від розгляду справи № 490/7801/21.

Розпорядженням № 1222 від 21.10.2021 року призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом від 22.10.2021 року справа передана судді Черенковій Н.П.Ухвалою судді від 27.10.2021 року відмовлено у відкритті провадження за вказаною позовною заявою на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11.01.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.10.2021 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.01.2022 року дана цивільна справа передана судді Черенковій Н.П. та отримана останньою 25.01.2022 року.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянувши справу № 201/3997/18, вказав наступне.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 вказано, що «спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їхпосадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19) зроблено висновок, що «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19) зазначено, що позивач повинен зробити обґрунтований висновок про доведеність факту заподіяння відповідачами йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між прийняттям постанови про закриття кримінального провадження та настанням шкоди. Сам по собі факт, що прийняте слідчим поліції у порядку КПК України процесуальне рішення про закриття кримінального провадження, не свідчить про наявність вини, заподіяння шкоди позивачу, а також про причинний зв`язок із заподіяною майновою та моральною шкодою.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

За такого, позивач повинен посилатись на обставини та докази, що бездіяльністю службових осіб та Державної казначейської служби України йому було заподіяно моральну шкоду.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягають відшкодуванню на підставі ЗУ № 266/94-ВР. За такого, у даному випадку в разі встановлення в рішенні суду факту незаконного здійснення чи нездійснення інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, стягується моральна шкода.

За правовим висновком ВСУ у справі № 6-501цс17, слідує, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За такого, позивач не врахував зазначених вище норм матеріального права, та залишив поза увагою, що зазначені норми матеріального права регулюють різні підстави, умови, порядок відповідальності за завдану моральну шкоду та коло суб`єктів, на яких покладається така відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 24 КПК зазначено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК. Окрім того, гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч.1 ст. 303 КПК, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Статтею 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на розгляд справи упродовж розумного строку. Відповідно до ст. 308 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини.

За такого, слід надати докази, які підтверджують незаконність дій органу, з якого слід стягнути моральну шкоду.

За приписами ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обгрунтування.

Правила даної статті також вимагають зазначення ціни позову з обгрунтуванням сум, які підлягають стягненню; зміст позовних вимог передбачає спосіб захисту порушеного права, передбачений законом, або інший спосіб захисту порушеного права, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів.

Як вбачається із вище викладеного, дані вимоги позивачем не виконані.

За приписами ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175-177 ЦПК України, постановлює ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За такого, слід уточнити підстави звернення до суду з посиланням на відповідний закон, викладення обставин, що підтверджують вимоги та посилання на відповідні докази, вказати конкретні вимоги до кожного відповідача.

У зв`язку з наведеним вище, заяву слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків.

Суд акцентує увагу заявника на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення заяви без руху в даному випадку не є відмовою у доступі до правосуддя, оскільки не позбавляє ОСОБА_1 можливості захисту порушеного права у спосіб, передбачений законом.

Керуючись ст.ст.175, 185, ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа Головне Управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про визнання незаконним рішення, дії, бездіяльності дізнавача, стягнення моральної шкоди за незабезпечення прав потерпілого і процесуальних строків під час досудового розслідування залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання ним даної ухвали.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк позовна заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскаржується в порядку, передбаченому ст.ст. 352-354 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова