Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 760/4407/21
Номер провадження 22-ц/824/3243/2022
Головуючий у суді першої інстанції О.М. Букіна
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
25 травня 2022 року місто Київ

Номер справи 760/4407/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання Сіра Ю.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

заінтересована особа державний виконавець Солом`янського відділу

державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Годованюк Сергій Петрович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3

на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 20 грудня 2021 року, постановленуу складі судді Букіної О.М., в приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва, повна ухвала складена 10.01.2022, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, мотивованою тим, що у Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2-1898, виданий 11.04.2011, на підставі якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №26846159 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно та виконавче провадження №26846206 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на дитину в розмірі 1 500,00 грн щомісячно. У рамках вказаних виконавчих проваджень державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна, яка ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2021 у справі №760/1019/21 скасована. Під час розгляду даної справи державним виконавцем було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 28.01.2021 у відкритих виконавчих провадженнях, з яким боржник ознайомився лише 08.02.2021. ОСОБА_1 вважає такий розрахунок державного виконавця неправомірним, недостовірним та таким, що порушує його права, як сторони виконавчого провадження.

Вказав, що 05.05.2020 та 24.07.2020 державним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено роботодавцю боржника - державній установі «Держгідрографія», у зв`язку із чим відраховувалися всі аліментні платежі та було повністю погашено заборгованість як з аліментів, так і за виконавчим провадженням щодо стягнення додаткових витрат. Також державною установою «Держгідрографія» сплачувались безпосередньо на рахунок стягувача, у розмірі визначеному судовим рішенням, аліментні платежі та платежі по додатковим витратам на дитину, які стягувались також щомісячно та заборгованість не утворювалась. Станом на дату звільнення боржника з роботи (19.11.2020) заборгованість за аліментними платежами та додатковими витратами була повністю відсутня. У грудні 2020 року боржник став на облік до Київського міського центру зайнятості та ним були сплачені аліментні зобов`язання за грудень 2020 року та за січень 2021 року.

Скаржник посилається на те, що державним виконавцем були нараховані абсолютно інші розміри доходів боржника, джерело вказаних доходів не зазначене та боржнику невідоме. Уважає, що дані розміри державний виконавець визначив самостійно за власним переконанням. З липня 2020 року по листопад 2020 року (окрім жовтня) державним виконавцем визначено суму аліментів, яка підлягає стягненню, понад граничний розмір встановлений ст. 183 СК України.

ОСОБА_1 вказує, що головним державним виконавцем Годованюком С.П. вчинено неправомірні дії зі складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у розмірі визначеному у довідці, а тому просить скаргу задовольнити, визнати неправомірними дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Годованюка С.П. зі складення розрахунку щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів №26846159 від 28.01.2021 у виконавчому провадженні №26846159; скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №26846159 від 28.01.2021 у виконавчому провадженні №26846159, складений державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Годованюком С.П.; зобов`язати державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Годованюка С.П. провести перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні №26846159 з урахуванням наданих в даній справі довідок та з урахуванням граничного розміру аліментів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги помилково виходив з того, що оскільки державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, тому предмет спору відсутній, не дослідивши при цьому оскаржуваний розрахунок на предмет відповідності вимогам закону та не врахувавши практику Європейського суду з прав людини. Суд залишив поза увагою той факт, що оскаржувані дії державного виконавця викликали для боржника несприятливі юридичні наслідки для подолання яких необхідно було залучення значних зусиль та часу.

Вказав на те, що суд проігнорував усі доводи скаржника, що підтверджують складення державним виконавцем оспорюваного розрахунку з порушенням вимог закону та не взяв до уваги, що у скарзі про визнання дій державного виконавця неправомірними є окремою вимогою, а підставою для оскарження стало не лише невідповідність сплачених боржником сум грошових коштів за аліментами, вказаних державним виконавцем у розрахунку заборгованості, а і невідповідність приписам чинного законодавства України сум нарахованих державним виконавцем аліментних зобов`язань. Вирішуючи даний спір суд не врахував, що боржником у даній справі не оспорювався наданий у судовому засіданні державним виконавцем новий розрахунок за яким у боржника наявна переплата за аліментами, такий розрахунок не є предметом даного спору.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Сацюк В.В. підтримав подану апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав.

Державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Годованюк С.П. та стягувач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Будь - яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції від вказаних осіб не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника боржника ОСОБА_3 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, у Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2-1898, виданий 11.04.2011, згідно якого відкрите виконавче провадження №26846159 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно та виконавче провадження №26846206 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на дитину в розмірі 1 500,00 грн щомісячно.

Державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Годованюком С.П. у виконавчому провадженні №.05.2020 та у виконавчому провадженні №.07.2020 винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено роботодавцю боржника - Державній установі «Держгідрографія».

У рамках виконавчого провадження №26846159 державним виконавцем Годованюком С.П. 28.01.2021 складено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, згідно якого станом на 04.01.2021 у боржника наявна заборгованість перед стягувачем у розмірі 20 150, 90 грн.

Не погоджуючись із вказаним розрахунком, визначеним розміром заборгованості та, відповідно, з наявністю у нього заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця зі складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №26846159 від 28.01.2021 у виконавчому провадженні №26846159, скасування такого розрахунку заборгованості та зобов`язання державного виконавця провести перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні №26846159 з урахуванням наданих в даній справі довідок з урахуванням граничного розміру аліментів. Доводи скаржника про те, що новий розрахунок заборгованості від 26.05.2021 також є неправомірним суд визнав такими, що не входять у предмет скарги та доказування у справі.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Положеннями статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії..

Статтею ст. 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За змістом ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу) визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно з ч. 2 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Зі змісту ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Суд вважає, що доводи ОСОБА_1 щодо неправомірних дій державного виконавця зі складення довідки - розрахунку заборгованості від 28.01.2021, а саме в частині визначення наявності у нього заборгованості з листопада 2018 року по грудень 2020 року заслуговують на увагу, оскільки при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів не враховано те, що боржником сплачувалися аліменти щомісячно у передбаченому законом розмірі. Вказаних обставин державним виконавцем належним чином перевірено не було, що призвело до помилкового визначення наявності у боржника заборгованості перед стягувачем, що фактично було визнано самім державним виконавцем та відображено у довідці - розрахунку від 25.05.2021, згідно якої у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Тому довідка - розрахунок заборгованості від 28.01.2021 складена державним виконавцем без врахування граничного розміру аліментів встановленого ст.183 СК України, вона є невірною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", що кореспондується із положенням п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07.02.2014 року N6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Ураховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку, що державний виконавець під час здійснення примусового виконання судового рішення не здійснив всіх необхідних та наданих йому Законом заходів щодо проведення належного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а тому дії виконавця щодо визначення заборгованості у виконавчому провадженні №26846159 в розмірі зазначеному в довідці - розрахунку заборгованості по аліментам від 28 січня 2021 року є неправомірними, а така довідка підлягає скасуванню, оскільки містить неправомірну інформацію щодо наявності у боржника заборгованості у певний період та породжує негативні правові наслідки для нього.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що вимога боржника щодо зобов`язання державного виконавця провести перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні №26846159 з урахуванням наданих в даній справі довідок та з урахуванням граничного розміру аліментів не підлягає задоволенню судом, оскільки перерахунок вже було зроблено державним виконавцем та надано у розпорядження суду нову довідку - розрахунок про відсутність у боржника заборгованості по сплаті аліментів, а незгода ОСОБА_1 із новим розрахунком державного виконавця не є предметом даного спору та підлягає вирішенню у порядку, визначеному законом. Склавши новий розрахунок заборгованості зі плати аліментів ОСОБА_1 від 26 травня 2021 року (а.с.248 т.1) державний виконавець фактично виконав вимогу скарги боржника, а тому у суду відсутні підстави для зобов`язання державного виконавця скласти новий розрахунок заборгованості.

Аналізуючи зміст поданої скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення скарги.

Отже, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, визначивши характер правовідносин між учасниками справи та закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та надавши належну правову оцінку доводам учасників справи і зібраним у справі доказам, дійшов висновку про те, що при проведенні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем було помилково визначено наявність у боржника заборгованості за аліментами, який по факту відсутній у боржника, через що дії державного щодо визначення заборгованості у виконавчому провадженні №26846159 в розмірі зазначеному в довідці - розрахунку заборгованості по аліментам від 28 січня 2021 року слід визнати неправомірними, а вказану довідку скасувати.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, ухвала суду першої інстанції не може вважатись законною та обґрунтованою, і такою, що постановлена з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для її скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 з наведених вище підстав.

Керуючись ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційн у скарг у ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 20 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Годованюк Сергій Петрович, задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Годованюка Сергія Петровича щодо визначення заборгованості у виконавчому провадженні №26846159 в розмірі зазначеному в довідці - розрахунку заборгованості по аліментам від 28 січня 2021 року.

Скасувати довідку - розрахунок заборгованості з аліментів від 28 січня 2021 року у виконавчому провадженні №26846159.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 02 червня 2022 року.

Судді

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна