Номер провадження: 22-ц/813/5522/22
Головуючий у першій інстанції Суворова О. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/23203/21

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/5522/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про встановлення факту наявності статусу члена сім`ї померлої, за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Суворової О.В. о 15 годині 02 хвилині 18 листопада 2021 року, повний текст рішення складений 19 листопада 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1.Короткий зміст позовних вимог

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить встановити факт, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є членом сім`ї медичного працівника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_2 , яка за життя працювала медичною сестрою стаціонарного відділення №1 КНП «Міська лікарня №5».

Згідно з Актом від 08.02.2021 року спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що призвело до смертельного випадку, встановлено, що причиною смерті медичного працівника ОСОБА_2 є коронавірусна хвороба COV1D-19.

24 лютого 2021 року вона звернулася до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області із заявою про виплату їй одноразової допомоги як члену сім`ї померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 , яка працювала медичною сестрою стаціонарного відділення №1 КНП «Міська лікарня №5» та померла внаслідок коронавірусної хвороби COVID-19.

12 березня 2021 року поштою позивачка отримала лист № 104/379, датований 02.03.2021р., від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, яким їй відмовлено у виплаті одноразової допомоги у зв`язку із відсутністю у Управління підстав вважати її належним до складу сім`ї померлого медичного працівника та особою, яка має право на страхову виплату.

Відмова вмотивована тим, що її правовий статус дитини не відповідає ч. 1 ст. 6 СК України, оскільки вона є повнолітньою особою. Отже, Управління вважає, що нею не надані документи, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого медичного працівника.

Також їй роз`яснено, що у разі відсутності документів, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого працівника або перебування на його утриманні, статус члена сім`ї або факт утримання встановлюється в судовому порядку.

Встановлення факту наявності статусу члена сім`ї померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 необхідний їй для отримання одноразової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 року № 498. У зв`язку з зазначеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом (а. с. 1 - 6).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області у відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити, оскільки надані позивачем докази не дають змоги встановити, що остання проживала однією сім`єю разом із ОСОБА_2 (а. с. 78 - 80).

У відповіді на відзив адвокат Савицька О.М., діюча від імені ОСОБА_1 , зазначає, що помилковими є посилання відповідача на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки вказаний закон не регулює правовідносини, які виникли між сторонами, відповідач намагається підмінити підстави виплати одноразової допомоги та значно зменшити їх розмір. Крім того, надані позивачкою докази у сукупності повною мірою доводять спільне проживання позивачки зі своєю матір`ю однією сім`єю (а. с. 86 - 88).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року задоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 .

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є членом сім`ї медичного працівника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і її мати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , були членами однієї сім`ї, оскільки проживали разом за адресою - АДРЕСА_1 , мали спільний побут та взаємне піклування один про одного, вели спільне господарство (а. с. 178 - 181).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) відповідно до порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, визначено виключний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової допомоги; 2) згідно наданих позивачем квитанцій платником за житлово-комунальні послуги є померла ОСОБА_2 , а не позивачка; 3) ОСОБА_1 є повнолітньою особою. Проживання зі своєю матір`ю у квартирі, не може бути підставою для визнання ОСОБА_1 членом сім`ї померлої (а. с. 186 - 191).

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року (а. с. 206 - 206 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.12.2021 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 207).

11.05.2022 року від представника Татрулаідзе Л.Т. , діючого від імені Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом.

18.05.2022 року від адвоката Савицької О.М., діючої від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заявник причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану та перебуванням представника відповідача у відпустці, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що під час воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Указом Президента України №64/2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 27 березня 2022 року.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» внесені зміни до ст. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. Відповідно до цих змін продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

На підставі статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02 березня 2022 року та 16 березня 2022 року, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, керуючись статтею 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24 лютого 2022 року та рекомендації Ради суддів України від 02 березня 2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, вказане розпорядження опубліковано на сайті «Судова влада України».

Клопотання про відкладення судового засідання було подано представником Татрулаідзе Л.Т. , який відповідно до довіреності наданої Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на його ім`я, має право на звернення від імені та в інтересах управління ВД Фонду до всіх судів України, інших органів державної влади і органів місцевого самоврядування та до всіх осіб з усними та письмовими заявами; підписувати та подавати від імені управління ВД Фонду позовні заяви, відзиви, пояснення, клопотання, апеляційні та касаційні скарги та всі інші необхідні документи, відповідно до ЦПК України, КАС України та ГПК України; знайомитись з матеріалами справи, робити з неї виписки та /або знімати копії, одержувати копії документів та інших матеріалів, яких долучено до справи; брати участь у судових засіданнях, та інше.

До клопотання про відкладення розгляду справи не додано доказів поважності причин неявки представника відповідача у судове засідання, які безпосередньо пов`язані із введенням воєнного стану. Відповідач є юридичною особою, доказів представлення його інтересів іншим представником не надано.

Отже, апелянтом не надано доказів щодо поважних причин, пов`язаних із введенням воєнного стану, за яких неможливо з`явитися у судове засідання, у зв`язку із введенням воєнного стану, заявити клопотання про проведення його в режимі відеоконференції тощо.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді у суді, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність завчасно поданих клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, справу розглянути за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 (а. с. 24).

ОСОБА_2 працювала медичною сестрою стаціонарного відділення №1 КНП «Міська лікарня №5» Одеської міської ради.

Згідно з Актом від 08.02.2021 року спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що призвело до смертельного випадку, що сталося 01.01.2021 року у КНП «Міська лікарня №5» Одеської міської ради, встановлено, що причиною смерті медичного працівника ОСОБА_2 є коронавірусна хвороба COVІD-19 (а. с. 26 - 33).

24 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області із заявою про виплату їй одноразової допомоги як члену сім`ї померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 , яка працювала медичною сестрою стаціонарного відділення №1 КНП «Міська лікарня №5» та померла внаслідок коронавірусної хвороби COVID-19 (а. с. 13 - 16).

12 березня 2021 року поштою ОСОБА_1 отримала лист № 104/379, датований 02.03.2021р., від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, яким їй відмовлено у виплаті одноразової допомоги у зв`язку із відсутністю у Управління підстав вважати її належним до складу сім`ї померлого медичного працівника та особою, яка має право на страхову виплату (а. с. 10 - 12).

Відмова вмотивована тим, що її правовий статус дитини не відповідає ч. 1 ст. 6 СК України, оскільки вона є повнолітньою особою. Отже, Управління вважає, що нею не надані документи, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого медичного працівника.

Також ОСОБА_1 роз`яснено, що у разі відсутності документів, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого працівника або перебування на його утриманні, статус члена сім`ї або факт утримання встановлюється в судовому порядку.

Не погоджуючись із відмовою про виплату одноразової допомоги, ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність цього органу, та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року по справі №420/4888/21 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд у своєму рішенні висловив наступну позицію: - прямими нормами законодавства, що регулюють питання надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників, у зв`язку із інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Постанова №498, якими імперативно встановлено, що члени сім`ї померлого медичного працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України. З урахуванням ст. 3 СК України та не зважаючи на факт реєстрації за однією адресою з померлою, позивача неможливо беззаперечно віднести до сім`ї померлої ОСОБА_2 , оскільки в даному випадку існує необхідність дотримання вимог спільного проживання, побуту, прав та обов`язків. Відповідно до п. 3 Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого медичного працівника або перебування на його утриманні, статус члена сім`ї або факт утримання встановлюється в судовому порядку. Факт проживання позивача однією сім`єю з померлою ОСОБА_2 у судовому порядку не встановлювався. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачеві у виплаті одноразової допомоги (а. с. 17 - 22).

Для встановлення факту наявності статусу члена сім`ї померлої ОСОБА_2 позивачка звернулася до Київського районного суду м. Одеси із відповідною заявою про встановлення цього факту в порядку окремого провадження, що передбачено ст. 293 ЦПК України.

Однак, ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 27.07.2021 року заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 та ч. 4 ст. 315 ЦПК України з правом звернення до суду у порядку позовного провадження.

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про встановлення факту наявності в неї статусу члена сім`ї померлої ОСОБА_2 ..

З даних паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 25 січня 2011 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що з 24.03.1999 року вона зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 (а. с. 123).

З Акту від 08.02.2021 року спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що призвело до смертельного випадку, що сталося 01.01.2021 року у КНП «Міська лікарня №5» Одеської міської ради також вбачається, що місцем реєстрації та проживання ОСОБА_2 було - АДРЕСА_1 (а. с. 26).

З свідоцтва про народження НОМЕР_4 , зареєстрованим Центральним відділом ЗАГС м. Одеса 01.10.1974 року, вбачається, що батьками ОСОБА_1 є - батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 (а. с. 36), що підтверджує факт родинних відносин.

Згідно довідки №Ф1-127541-ф/л від 29.05.2021 року про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради (а. с. 38), ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою - АДРЕСА_1 з 24.03.1999 року по теперішній час.

З Акту комісії у складі мешканців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 04.06.2021 року, засвідченого головою правління ОСББ «Академіка Корольова», вбачається, що під час огляду квартири АДРЕСА_1 виявлені особисті речі та документи двох осіб: ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 . Особистими речами є одяг, взуття, косметичні засоби та предмети особистої гігієни, а також інші предмети домашнього побуту, що належать двом жінкам - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 .

В квартирі організовані окремі спальні місця для двох осіб, також присутні меблі, посуд, світлини та інші речі, що свідчать про спільне проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_2 та її доньки - ОСОБА_1 .

Оскільки вони являються сусідами, їм відомо, що на день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 її донька ОСОБА_1 більше десяти років до складення цього акту постійно проживала разом зі своєю матір`ю у квартирі АДРЕСА_1 та вела з нею спільне господарство. На час складання цього акту ОСОБА_1 продовжує постійно мешкати у зазначеній квартирі. ОСОБА_1 незаміжня, дітей не має.

З наданих позивачем на підтвердження факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 доказів вбачається наступне.

Із заявки-угоди про встановлення металопластікових вікон у квартирі АДРЕСА_1 від 26.07.2010 року, укладеної між ФОП ОСОБА_8 (підрядник) та ОСОБА_1 (замовник), вбачається, що замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов`язання виготовити та встановити виріб ПВХ з профілю «REXAU» Німеччина, фурнітури «SIЕGЕNIA», Німеччина та склопакета.

З роздруківки з особистого кабінету абонента ТЕNЕТ, особовий рахунок НОМЕР_5 , вбачається, що користувачем послуги є ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

З гарантійного талону та витягу з інструкції на адаптер вбачається, що його придбала ОСОБА_9 .

З гарантійного талону, чеку та витягу з інструкції на пральну машинку від 11.10.2000 року вбачається, що її придбала ОСОБА_1 для вставлення за адресою: АДРЕСА_1 .

З гарантійного талону, чеку, витягу з інструкції на холодильник LG GR 392 QVC від 24.07.2004 року вбачається, що його придбали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

З наряду на ремонт побутової техніки холодильника LG GR 292 QVC від 19.02.2009 року вбачається, що в ремонт його здавали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

З акту наряду на виконання роботи №81393 від 28.07.2004 року бойлера ARISTON вбачається, що замовником на вказані роботи була ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

З гарантійного талону серії А 03 №000663 від 28.07.2004 року вбачається, що покупцем вказаного товару була ОСОБА_1 .

З гарантійного талону, чеків, витягу з інструкції на мікрохвильову піч вбачається, що вказане майно придбала ОСОБА_1 та місцем розташування майна зазначено АДРЕСА_1 .

З гарантійного талону №310773 від 24.10.2004 року вбачається, що ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , придбала витяжку.

З підтвердження-замовлення, чеку, актів-нарядів, витягу з інструкції на плиту да духовку вбачається, що вказані предмети були встановлені за адресою: АДРЕСА_1 та замовниками та користувачами вказаних предметів були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження майна щодо суб`єкта №285477011 від 18.11.2021 року вбачається, що у ОСОБА_1 відсутнє нерухомого майна, що належить їй на праві власності. (а. с. 16 - 17).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

3.3. Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 врегульовані «Порядком здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою распіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 498 (далі-Порядок) (із змінами станом на 17.06.2020).

Відповідно до п. 3 Порядку у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника (далі - особи, які мають право на виплату) проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Члени сім`ї та батьки померлого медичного працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17 (провадження №61-17628св19).

Факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з інфікуванням медичного працівника гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, встановлюється комісією із спеціального розслідування, що проводиться відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 34, ст. 1217), та оформляється актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася), за встановленою формою (п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 498).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року №498 одночасно визначено механізм надання Фондом соціального страхування України (далі - Фонд) страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених статтею 39 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб», а також розміри таких страхових виплат.

Відповідно до п. 7 Порядку для отримання одноразової допомоги особи, які мають право на виплату, звертаються до органу Фонду за зареєстрованим місцем проживання/перебування померлого медичного працівника та подають:

1) заяви кожної особи, яка має право на виплату, або уповноваженого представника про призначення одноразової допомоги із зазначенням інформації про неотримання виплати в іншому органі Фонду за формою, затвердженою виконавчою дирекцією Фонду (за малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або опікун чи піклувальник);

2) копію свідоцтва про смерть медичного працівника (із пред`явленням оригіналу);

3) копії паспорта громадянина України та реєстраційних номерів облікової картки платника податків із пред`явленням оригіналів (копії засвідчуються підписом працівника органу Фонду);

4) копію свідоцтва про народження медичного працівника (у разі виплати грошової допомоги батькам медичного працівника);

5) копію свідоцтва про шлюб (у разі виплати грошової допомоги дружині (чоловікові) медичного працівника);

6) копію свідоцтва про народження дитини (дітей) або відповідне рішення суду (у разі виплати грошової допомоги дитині);

7) примірник акта розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії за встановленою формою;

8) рішення суду про встановлення факту нещасного випадку, факту перебування на утриманні, утримання із заробітної плати (доходу) аліментів, установлення статусу члена сім`ї (за наявності рішення суду з цих питань);

9) довідку роботодавця про утримання із заробітної плати (доходу) померлого медичного працівника на користь особи, яка має право на утримання, аліментів відповідно до закону або рішення суду (у разі такого утримання);

10) інформацію про рахунки, відкриті в банківських установах для перерахування коштів.

Якщо одна із осіб, які мають право на виплату, відмовляється від отримання одноразової допомоги, грошова частка цієї особи розподіляється між іншими особами, які мають право на таку виплату. Заява про відмову від отримання одноразової допомоги повинна бути нотаріально засвідчена в установленому законодавством порядку.

Тобто, одним із документів, передбачених вказаним переліком, є рішення суду про встановлення статусу члена сім`ї.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є повнолітньою особою та проживання зі своєю матір`ю у квартирі не може бути підставою для визнання ОСОБА_1 членом сім`ї померлої, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, зокрема, дружна, власники, їх діти і батьки. Зі змісту даного положення випливає, що членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть з ним спільне господарство.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Отже, необхідною умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і її мати, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , були членами сім`ї, оскільки проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний побут та взаємне піклування один про одного, вели спільне господарство. Даний факт повністю підтверджується письмовими доказами наданими позивачем.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області є безпідставними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області відсутні.

3.5. Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області- залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 травня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова