1Справа № 335/8503/21 2/335/1229/2022

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання: Якимової О.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2021 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води . У позові зазначає, що за період 01.11.2015 по 30.06.2021 року Концерн «МТМ» надав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , споживачі оплату послуг не здійснюють, у зв`язку з чим станом на 30.06.2021 рік утворилася загальна заборгованість на суму 72790,26 грн. Відповідачі у добровільному порядку заборгованість не погашають, тому позивач просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та водопостачання за вказаний період в сумі 72790,26 грн., та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2270,00 грн.

Ухвалою суду від 17.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.10.2021 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка утворилась за період з 01.11.2015 по 30.06.2021 року, у сумі 72790гривень 26 копійок та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. в рівних частках по 1135,00 грн. з кожного.

Ухвалою суду від 06.01.2022 заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2021 року скасовано. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження

У судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, заяв про відкладення не подав, в позовній заяві просив провести судовий розгляд без участі позивача, позовні вимоги підтримує .

Відповідачі у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, про час і місце судового засідання повідомлялись у встановленому ЦПК України порядку.

Від представника відповідача ОСОБА_1 надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та її представника . В заяві також наведені заперечення проти позову, зокрема ОСОБА_1 заявлено про застосування строку позовної давності, а також вказано на недоведеність заявлених вимог належними доказами.

Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 22.07.2009 року.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_1 з 22.03.2004 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняк О.С. від 12.03.2004 р. , реєстр.№1973 .

Крім того, 14.07.2011 року між Концерном "МТМ" та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води

Посилання відповідача ОСОБА_1 у запереченнях на те, що цей договір є фіктивним і неналежним доказом, оскільки не складався та не підписувався ОСОБА_1 про що свідчить відсутність останнього аркушу Договору з особистим підписом сторін, є безпідставними, з огляду на те, що в матеріалах справи (а.с. 13 зв.) наявний останній аркуш Договору від 14.07.2011 року із підписом двох сторін угоди від Концерну «МТМ» Ю.І. Поздняков (підпис та печатка) та від ОСОБА_1 (підпис). Жодних доказів відповідачем в обґрунтування наведених у запереченнях обставин щодо неукладення вказаного договору не надано, як і не надано докази про розірвання, зміну або визнання недійсним вказаного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 151 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Статтею 67 ЖК УРСР визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 68 ЖК УРСР, споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського фонду вносяться щомісячно.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV (далі Закон України № 1875-ІV, в редакції на період спірних відносин до 01.05.2019р), предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України № 1875-ІV, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII (далі Закон України № 2189-VIII, введений в дію 01.05.2019 року), предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України № 2189-VIII, комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ст. 9 Закону України № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України № 2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Що стосується тверджень відповідача про те, що послуги не надавались, то суд вказує на такі обставини.

Відповідно до пункту 16 п.4) Договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 14.07.2011 року споживач має право на зменшення розміру плати в разі ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі, зниження якості , зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. П. 22-29 Договору передбачено порядок встановлення факту неналежного надання або ненадання послуг та розв`язання спорів, згідно до яких у разі ненадання, надання неналежної якості послуги споживач повідомляє про це виконавця, У разі незгоди з результатами перевірки складається Акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг.

Отже, належними і допустимими доказами про ненадання послуг або надання їх неналежної якості є акти-претензії, претензії, тому ці обставини не можуть доводитись лише зазначені цих обставин у запереченнях відповідача, який жодним доказом не довів, що до пред`явлення позову вчиняв будь-які дії, передбачені вказаними положеннями договору, чи звертався з цього приводу до Позивача.

Таким чином, недотримання порядку та форми фіксації факту ненадання якісних послуг, як це передбачено умовами договору, тягне за собою недоведеність відповідачем факту ненадання послуги або невиконання передбачених договором робіт. А тому за умовами договору вважається, що послуги фактично надані та є належної якості.

З огляду на вказане суд дійшов висновку про те, що Концерн "Міські теплові мережі" надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись, а тому повинні нести обов`язок із сплати за комунальні послуги, надані Концерном "Міські теплові мережі" упродовж серпня листопада 2015 по червень 2021року, а тому мають їх оплатити.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.11.2015 по 30.06.2021 рік нараховано за послуги в сумі 84041,78 грн. сплачено 11251,52 грн. Отже, заборгованість за період з 01.11.2015 по 30.06.2021 рік складає 72790,26 грн., що також підтверджується наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку.

Власник зобов`язана утримувати майно, що її належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України) і відповідачі як споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому суд враховує, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна(ч.2 ст.317 ЦК України), а відтак, вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги є законними і обґрунтованими.

З огляду на те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги відповідачами не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачами було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог.

Разом із тим, ОСОБА_1 до суду подано заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.

Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що вимоги позивач пред`явив за період 01.11.2015 року по 30.06.2021 року до суду 09.08.2021 року.

Разом із тим, у жовтні 2016 року споживачам було сплачено 11251,52 грн в погашення минулої заборгованості, оскільки поточне нарахування у цей період було 927,79 грн опалення, 870,91 ГВП. грн., тобто відповідачами визнано борг за попередній період, отже з урахуванням визнання боргу у жовтні 2016 року перебіг строку позовної давності щодо вимог з листопада 2015 року перервався і розпочався знову в силу ч.3 ст.264 ЦК України. У подальшому відповідачами платежів з жовтня 2016 року не здійснювалося, строк позовної давності не переривався, з вимогами про стягнення боргу за 11.2015-10.2016 позивач мав звернутися до суду до жовтня 2019 року, проте звернувся у листопаді 2021, поза межами строку позовної давності за платежами 11.2015-10.2016 рік, а тому трирічний строк позовної давності за цими платежами сплив. Разом із тим, з огляду на те, що позов є обґрунтованим, однак з вимогами до суду позивач звернувся у листопаді 2021 року, суд вважає за необхідне застосувати трирічний строк позовної давності та стягнути з відповідачів заборгованість за період з 09.08.2018 року по 30.06.2021 (в межах заявлених вимог) .

Відповідачем подано заява про застосування позовної давності, у зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з 11.2015 по 08.08.2018 року у зв`язку із пропуском строку позовної давності, в решті частині заборгованість підлягає стягненню з відповідачів солідарно в межах заявлених вимог за період 09.08.2018 -30.09.2021 у розмірі 43287,62 грн., а тому позов суд задовольняє частково.

Крім того, у відповідності зі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог(59,47%)у розмірі 1349,97 грн. в рівних частках по 674,98 грн.

Керуючись ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул.Гвардійський б.137, р/р НОМЕР_3 у Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» МФО 313957, ) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка утворилась за період з 09.08.2018 по 30.06.2021 року у сумі 43287,62 грн. (сорок три тисячі двісті вісімдесят сім гривень 62 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул.Гвардійський б.137 судовий збір у розмірі 1349,97 грн. в рівних частках по 674,98 грн. з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26.01.2022 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова