РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/6608/21

№ 2/183/1555/22

31 травня 2022 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Устименко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів з 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на 1/6 частку його доходу щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22 вересня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час у нього змінилося матеріальне становище, оскільки рішенням Новомосковського міськрайонного суду у справі №183/2484/20 з нього на користь матері ОСОБА_5 стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку, починаючи з 07 травня 2020 року. Крім того, позивачу необхідно проходити лікування після перенесеного міокардіосклерозу. За наслідками інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, не встановлено забезпечення потреби дитини відповідно до суми отриманих аліментів.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому просить у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує, що рішення про стягнення аліментів на користь матері позивача не перебуває на примусовому виконанні. Надані документи про стан здоров`я позивача датовані 1993 роком, тому стан здоров`я позивача після видачі судового наказу не погіршився. Аліменти витрачаються за цільовим призначенням, дитина забезпечена всім необхідним.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у позові, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року у справі №183/5886/18 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання матері ОСОБА_5 року народження, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 07 травня 2020 року і довічно (а.с.12-14).

На підставі ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що відповідно до ст. 192 СК (2947-14) розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Оцінюючи доводи відповідача про погіршення майнового становища у зв`язку зі стягненням аліментів на утримання його матері, суд враховує, що вищевказане рішення на примусовому виконанні не перебувало.

Доводи позивача про добровільне виконання рішення суду у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Подані позивачем у судовому засіданні платіжні документи про сплату 27000 грн. не відповідають вимогам належності і допустимості, не містять відомостей про отримувача коштів, та подані з порушенням порядку, встановленого ч.8 ст.83 ЦПК України. Крім того, всі три платежі здійснено 23 березня 2022 року, тобто після звернення до суду з цим позовом та жодним чином не свідчать про погіршення майнового становища позивача. Більш того, спроможність позивача за один день здійснити платежі на суму 27000 грн. свідчить про задовільне фінансове становище.

Посилання позивача на стан його здоров`я як підставу для зменшення розміру аліментів суд відхиляє, оскільки суду не надано жодного доказу, який би свідчив що стан здоров`я позивача вплинув на його майнове становище, які витрати він поніс на власне лікування.

Стосовно посилань на нецільове використання аліментів, то в наданому позивачем висновку від 22 вересня 2020 року зазначено що дитина сторін забезпечена всім необхідним. Вказаний висновок не містить інформації про нецільове використання аліментів.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до статей 77,78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У даній справі суд вживав заходів для забезпечення сторонам рівних можливостей щодо надання доказів.

Позивач належними та допустимими доказами не довів факт погіршення його майнового стану, тому суд приходить до висновку про відмову у позові у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 141, 263-268, 273, 274, 280-283 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено і підписано 02 червня 2022 року .

Суддя Оладенко О.С.