Справа № 331/1034/22
Провадження № 2/331/1210/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2022 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Антоненко М.В.,

при секретарі - Федоровій К.Д.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Районна адміністрація ЗМР по Олександрівському району, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначив, що 24.10.1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11.04.2022 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по справі № 331/954/22 (провадження № 2/331/1157/2022), яким шлюб було розірвано. В позасудовому порядку сторони не можуть дійти згоди про те, з ким має проживати дитина. На теперішній час спільна дитина сторін фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для фізичного, духовного та морального розвитку дитини. ОСОБА_1 має постійний заробіток, займається життям, здоров`ям та розвитком своєї дитини. Також бажає, щоб донька зростала в нормальній родині, у атмосфері любові, турботи та поваги. На теперішній час, позивач може забезпечити донці кращі умови життя, на належному рівні дбати про фізичний, емоційний та духовний розвиток доньки. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачв судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 із батьком не заперечує.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв суду не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24.10.1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2022 року по справі № 331/954/22.

В період шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.08.2005 року.

Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 19.05.2022 року № 679/01-20/20.03-689, органом опіки та піклування зазначено, що національне законодавство не вимагає та не надає право органу опіки та піклування втручатись у питання визначення місця проживання дитини після досягнення нею 14-річного віку. Приймаючи до уваги викладене, неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на самостійне визначення місця проживання.

В ході розгляду справи сторона відповідача не заперечувала щодо визначення місця проживання дитини із позивачем, вказуючи на фактичне проживання дитини разом із батьком.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Статтями 150-157 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати та на даний час проживає із батьком та, останнім, створені всі умови для проживання дитини, він здійснює опіку над донькою, доглядає її, та піклується про її стан здоров`я.

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з батьком, не позбавляє права відповідача відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Враховуючи вищевикладене та встановлені в ході розгляду справи обставини, інтереси та вік дитини, а також те, що стороною відповідача фактично не заперечувалась можливість визначення місця проживання дитини разом із батьком, суд дійшов висновку про задоволення позову, визначивши місце проживання неповнолітньої дитини разом із батьком.

Керуючись ст. ст. 19, 150, 157, 160, 161, 171 СК України, ст.ст. 76-83, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Антоненко