ПОСТАНОВА

іменем України

24 травня 2022 року м. Кропивницький

справа № 390/906/18

провадження № 22-ц/4809/287/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Черненка В.В.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк»,

відповідач - ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову - Служба у справах дітей Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, Кіровоградська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Кіровоградської області,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за зустрічним позовом - Служба у справах дітей Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2021 року у складі судді Терещенка Д.В.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі по тексту ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: Служба у справах дітей Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, Кіровоградська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Кіровоградської області, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та виселення.

В обґрунтування первісного позову посилалося на те, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір від 28.03.2008 №6239140, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 70000,00 (сімдесят тисяч доларів США) зі сплатою 13,99 % річних строком до 28.03.2023 для використання на розсуд позичальника. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем було передано в іпотеку таке майно: будинок, реєстраційний номер 18150461, загальна площа: 260,8 кв. м, житлова площа: 154,1 кв. м, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 (надалі предмет іпотеки), про що укладений договір іпотеки від 28.03.2008 №6239204, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. і зареєстрований в реєстрі під №852/383 (надалі-договір іпотеки). Відповідно до умов п.1.6. договору іпотеки за рахунок предмету іпотеки банк має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням в повному обсязі, що визначається відповідно до кредитного договору, договору іпотеки та чинного законодавства України, а також відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов`язані із реалізацією прав, що випливають з договору іпотеки, зокрема, пов`язані зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким відповідно до ч.2. ст.36 Закону України «Про іпотеку» також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі. Відповідне застереження, закріплене в п.4.7.1. договору іпотеки, передбачає, зокрема, задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки і є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що також передбачено ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку». У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором на підставі вищевказаних положень договору іпотеки та чинного законодавства України банк реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки і державним реєстратором Кіровоградської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Качан І.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39342674 від 24.01.2018, було зареєстровано право власності позивача на предмет іпотеки, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.01.2018 №111631684. Відповідно до пп.3.2.7., 4.5. договору іпотеки після прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити предмет іпотеки та максимально сприяти його звільненню всіма іншими особами протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня отримання вимоги. Якщо звільнення предмету іпотеки мешканцями не буде здійснено добровільно, їх примусове виселення здійснюється судом. Згідно з п.5.7. договору іпотеки сторони домовились, що будь-які повідомлення та документи, які надаються Іпотекодержателем Іпотекодавцю, викладаються у письмовій формі та надсилаються рекомендованим листом за вказаним у договорі іпотеки місцем проживання Іпотекодавця. Відповідач вказав місце свого проживання: АДРЕСА_1 . Позивач повідомив Іпотекодавця рекомендованим листом від 05.09.2016 за вихідним номером 1881 про реєстрацію права власності за ПАТ «ПУМБ» та про необхідність звільнення предмета іпотеки. Відповідно до вимог п.6.6 кредитного договору, п.5.7 договору іпотеки будь-які повідомлення та документи, які надаються банком позичальнику згідно з умовами цього договору, повинні бути викладені у письмовій формі, та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або телеграмою за місцем проживання позичальника, вказаним у кредитному договорі, договорі іпотеки. Згідно з інформацією, наданою Бережинською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області (лист вих. №2105 від 05.12.2016), за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 2008 року народження; ОСОБА_3 , 2010 року народження.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд виселити та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

17 вересня 2018 ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подала зустрічну позовну заяву до ПАТ «ПУМБ», Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, про скасування реєстрації права власності.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що в первісному позові міститься посилання на повідомлення іпотекодавця ОСОБА_1 про реєстрацію права власності за банком та про необхідність звільнення предмета іпотеки рекомендованим листом від 05.09.2016 за вихідним номером 1881. Також зазначено, що докази надіслання повідомлення про виселення додаються. Однак, в матеріалах справи знаходиться лише вимога (попередження стосовно ухвалення рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність) за №1881 від 05.09.2016, доказів її направлення позивачем не надано. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення датується 2015 роком і жодного відношення до вказаної вище вимоги не має. В іншому повідомленні відсутні взагалі будь-які дати та відомості про зміст вкладень. При винесенні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2018 державний реєстратор Качан І.В. врахувала, як підставу виникнення права власності, договір іпотеки, вимогу від 05.09.2016 №1881 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення без номеру від 27.09.2016, видане ПАТ «ПУМБ», але банком вказане поштове відправлення не надане, що дозволяє зробити висновок про його відсутність та незаконну реєстрацію права власності на іпотечне майно за банком. Крім того, ні первісний позов, ні додатки до нього не містять інформацію про вартість іпотечного майна на момент набуття його банком у власність. Натомість, у вимозі від 05.09.2016 №1881 в розділі «Ціна за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотеко держателя» вказано: ціна предмету іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, яка здійснюється коштом іпотекодавця. Тобто, недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за Банком. Банк обрав спосіб звернення стягнення на іпотечне майно шляхом реєстрації права власності за ним на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя на підставі п.61 Порядку про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Оскільки при такій реєстрації реєстратор не вимагає від Банку надання дозволу органу опіки та піклування на відчуження цього майна, то такі дії Банку та реєстратора порушують права дітей на це майно. При вчиненні переходу права власності на іпотечне майно до іпотекодержателя були порушені права малолітніх дітей, які мають право користування житловим будинком. Отже, відбулося звуження обсягу існуючих майнових прав та порушення охоронюваних законом інтересів дітей, порушення гарантії збереження права неповнолітніх на житло, а також зменшення та обмеження їхніх прав та інтересів при користуванні житловим приміщенням. Враховуючи зміни, внесені у статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які набрали чинності з 16 січня 2020 року, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Посилаючись на зазначені обставини просила суд скасувати рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Качан Ірини Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39342674 від 24.01.2018 про реєстрацію права власності житлового будинку АДРЕСА_1 за ПАТ «Перший Український Міжнародний БАНК» (т.1 а.с.196-212).

03 вересня 2021 року ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подала уточнення до зустрічного позову та просила крім скасування рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Качан Ірини Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 (т.3 а.с.40-43).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні первісного позову ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: служба у справах дітей Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, Кіровоградська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Кіровоградської області, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та виселення. Зустрічний позов ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Качан Ірини Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39342674 від 24.01.2018 про державну реєстрацію права власності житлового будинку АДРЕСА_1 за ПАТ «Перший Український Міжнародний банк». Визнано право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ПАТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, первісний позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» просило задовольнити.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України перегляду та перевірці апеляційним судом не підлягає.

Південно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)направило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2021 рокув частині відмови за зустрічним позовом до Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській областізалишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Мазуренко Н.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Голова Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області направив клопотання про розгляд справи без участі свого представника (т.4 а.с.6).

Представник ПАТ «ПУМБ» Бойченко Д.О. направив до суду повторне клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнним станом (т.4 а.с.2). Колегія суддів визнала клопотання необґрунтованим, оскільки позивач жодного разу не скористався можливістю проведення судового засідання у режимі відеоконференції та не звертався до суду з таким клопотанням, крім того, позивач є юридичною особою та не обмежений у праві направити до суду іншого представника, та постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності представника відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 28 березня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», а в подальшому назву якого змінено на АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6239140 (т.1, а.с.22-28).

Відповідно до п.п.1.1., 1.1.1.,1.2., 1.3., 1.4., 1.5. вказаного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 70000 доларів США на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені цим договором. Позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором. Кредит надається позичальнику для використання на розсуд позичальника, відповідно до чинного законодавства. Процентна ставка за користування кредитом становить 13,99% річних. Кредит надається позичальникові строком до 28.03.2023. Протягом цього строку позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, в порядку та у строки, визначені цим договором. Забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за цим договором є іпотека об`єкту нерухомості, який належить позичальнику на праві власності, та/або інше забезпечення за домовленістю сторін та/або в силу закону, у тому числі забезпечення у формі поруки чи майнової поруки, яке надається банку відповідно до договорів, укладення яких передбачено цим Договором.

28.03.2008 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», а у подальшому - АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №6239204. Вказаний договір посвідчений 28.03.2008 приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. та зареєстровано у реєстрі за №852/383 (т.1, а.с.7-12).

Відповідно до п.п.1.1., 1.2. вказаного договору іпотекою за цим договором забезпечується виконання всіх зобов`язань громадянки України ОСОБА_1 , перед Іпотекодержателем, що випливають з укладеного між ними кредитного договору №6239140 від 28.03.2008 (далі по тексту «кредитний договір»), згідно з яким іпотекодержатель зобов`язався в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором, надати ОСОБА_1 кредит, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит у розмірі 70000,00 USD 118Р, що в еквіваленті на день укладання цього договору складало 353500,00 (триста п`ятдесят три тисячі п`ятсот) гривень відповідно до курсу НБУ станом на 28.03.2008, терміном до 28.03.2023, сплатити на користь іпотекодержателя проценти за користування кредитом у розмірі 13,99 % (тринадцять цілих дев`яносто дев`ять сотих відсотків), пені, штрафи, та всі інші суми, передбачені кредитним договором. Іпотекодавець з метою забезпечення повного виконання основного зобов`язання передав в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку на умовах, визначених у цьому договорі, нерухоме майно, опис якого наведено у п.1.2.1. договору. Предметом іпотеки за договором є житловий будинок, реєстраційний номер: 14129836, загальна площа - 260,8 кв. м, житлова площа - 154,1 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 2250,00 кв. м. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, що передається в іпотеку не є власністю Іпотекодавця. Рішення про її приватизацію відповідним органом не приймалось, Державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку не видавався. Адреса місцезнаходження предмету іпотеки: АДРЕСА_1 .

Згідно зі пунктами 4.1, 4.2 іпотечного договору сторони, крім іншого, домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: 1) за рішенням суду; 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя. Визначені цим договором способи звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджають іпотеко держателю застосувати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, встановленні чинним законодавством України та/або письмовою домовленістю сторін.

Згідно з пунктами 3.2.7, 4.5 договору іпотеки після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобов`язаний на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити його та максимально сприяти його звільненню іншими особами протягом 14 календарних днів з дня отримання такої вимоги, незалежно від факту наявності чи ненаявності (надання чи ненадання) іншого житла для проживання, можливості чи неможливості придбати або найняти інше житло. Якщо іпотекодавець та інші особи не звільняють предмет іпотеки у зазначений вище строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У пунктах 4.7.1, 4.7.2 договору іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. У разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмета іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні мають міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

12.03.2009 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», в подальшому назву якого змінено на АТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №7476290 до кредитного договору №6239140 від 28.03.2008 та додаткову угоду №6239204/20090312 до договору іпотеки №6239204 від 28.03.2008, якими змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Всі інші умови кредитного договору та договору іпотеки залишено без змін (т.1, а.с.17-21, 29-33).

Звертаючись до суду з позовом позивач надав копію вимоги (попередження стосовно ухвалення рішення ПАТ «ПУМБ» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) на ім`я ОСОБА_1 від 05.09.2016 за вих.1881, у якій зазначено відомості про прострочену заборгованість по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом станом на 05.09.2016 в сумі 28380,56 дол. США та загальну заборгованість за кредитним договором у розмірі 53475,52 дол. США; вимогу про усунення порушення зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (прийняття предмету іпотеки у свою власність), зазначено, що ціна за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя - ціна предмету іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, яка здійснюється коштом іпотекодавця (т.1, а.с.39). Однак доказів щодо її направлення та отримання ОСОБА_1 не надано.

Також, позивачем надано повідомлення від 01 лютого 2018 року за вихідним номером КНО-44.4.2/127 та вихідним номером КНО-44.4.2/128, які направлено ОСОБА_1 (на різні адреси), з яких слідує, що Банк реалізував своє право звернення стягнення на предмет іпотеки і прийняв у власність житловий будинок загальною площею 260,8 кв. м, житловою площею 154,1 кв. м, реєстраційний номер: 14129836, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим просив ОСОБА_1 забезпечити звільнення житлового будинку, у тому числі від особистих речей, протягом 14 календарних днів з дня отримання даного листа (т.1, а.с.34).

Факт направлення вказаних листів підтверджується списком цінних поштових відправлень з описом, що пересилаються в межах України від 05.02.2018, списком згрупованих відправлень Укрпошта Експрес від 06.02.2018, описами вкладення до цінного листа від 06.02.2018 і 05.02.2018 (т. 1, а.с.35-36). Однак доказів щодо отримання ОСОБА_1 вказаних повідомлень матеріали справи не містять.

Служба у справах дітей Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області надала висновок від 16 березня 2021 року №05-30/567, у якому зазначила, що вимоги банку про усунення перешкод у володінні і користуванні майном шляхом виселення неповнолітніх дітей є неправомірними, оскільки призведуть до порушення майнових прав дітей, для яких дане житло є єдиним місцем проживання (т.3, а.с.6,7).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову ПАТ «ПУМБ» суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами дотримання вимог статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР, а виселення відповідача з дітьми з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, який забезпечено іпотекою цього житла, є неможливим без надання іншого постійного жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене главою 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч.4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», якій кореспондує ч.3 ст. 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до положень ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і нормастатті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (провадження № 6-1731цс16), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18), від 16 січня 2020 року у справі № 725/3754/17-ц (провадження № 61-1906св19) та у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі №715/2262/17 (провадження 61-8699св20).

Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Враховуючи норми статті 109 ЖК Української РСР та статті 379 ЦК України виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти.

У разі якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передане в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.

Отже, при вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, важливо встановити факт придбання житла з якого вони підлягають виселенню, за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 6-16820сво19.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_1 не за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного нерухомого майна.

Враховуючи зазначені вище положення без надання відповідачам іншого постійного житла унеможливлюється їх виселення з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, який забезпечено іпотекою цього житла.

Позивачем не доведено дотримання вимог статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР, та судом не встановлено, що відповідачам належить інше, крім спірної квартири, нерухоме майно в якому вони б могли проживати та яке має статус житла, а тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про виселення та зняття з реєстраційного обліку без надання іншого житлового приміщення.

Апеляційний також погоджується з такими висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення ч.1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, за змістом ч. 1 ст. 12, ч.1 ст. 33 та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

У ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст.ст.10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст.37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Як встановлено судом, при винесенні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2018 державний реєстратор Качан І.В. врахувала як підставу виникнення права власності у ПАТ «ПУМБ»: договір іпотеки, вимогу від 05.09.2016 №1881 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення без номеру від 27.09.2016, видане ПАТ «ПУМБ».

Проте, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 вимоги № 1881 від 05.09.2016 від ПАТ «ПУМБ», тобто банком вказане поштове відправлення не надано, що дозволяє зробити висновок про його відсутність та незаконну реєстрацію права власності на іпотечне майно за банком.

Вимоги ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Отже, встановивши, що іпотекодержатель не виконав свій обов`язок, передбачений як ст.35 Закону України «Про іпотеку», так і Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, щодо надіслання боржнику та іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, суд дійшов правильного висновку про те, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, проведена з порушенням норм чинного законодавства та є підстави для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Качан Ірини Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39342674 від 24.01.2018 про державну реєстрацію права власності житлового будинку АДРЕСА_1 за ПАТ «ПУМБ».

Також, апеляційний суд вважає правильним висновок суду про те, що всупереч умовам договору, а саме п. 4.7.1 договору іпотеки та ст. 37 Закону України «Про іпотеку», у письмовій вимозі ПАТ «ПУМБ» про усунення порушень за вих. від 05.09.2016 №1881, яка стала однією з підстав виникнення права власності, не було зазначено ціну, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, оскільки неповідомлення боржника про ціну, за якою майно набувається у власність, позбавляє його можливості оспорити її у разі незгоди, позабавляє боржника, гарантій, встановлених ст.37 Закону України «Про іпотеку», а також підтвердження того, в якій частині борг вважається погашеним, адже звернення стягнення на майно не припиняє кредитних відносин і не позбавляє кредитора права подальшого стягнення.

У разі звернення на предмет іпотеки у судовому порядку боржник не позбавлений можливості перевірки дотримання прав під час відповідних процедур, в той час як при позасудовому порядку саме дотримання процедури попередження у вимозі є гарантією не порушення його прав, а тому невідповідність вимоги про усунення порушення умовам договору є істотним порушенням, яке впливає на обсяг прав боржника, який має право знати про ціну майна, за яку воно набувається у власність.

Зокрема, вимога ПАТ «ПУМБ» про усунення порушень, яка стала однією з підстав виникнення права власності, датована 05.09.2016, висновок про вартість іпотечного майна, наданий позивачем, складений станом на 08 лютого 2017 року, з терміном дії висновку 6 місяців від дати оцінки (при незмінних ринкових умовах), а державна реєстрації права власності за ПАТ «ПУМБ» проведена 24.01.2018, що спростовує доводи ПАТ «ПУМБ» про проведення незалежної оцінка майна.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції правомірними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є зокрема скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що у даному випадку має місце порушення ПАТ «ПУМБ» прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 22 листопада 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 червня 2022 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді Л.М. Дьомич

В.В. Черненко