№ провадження 2/495/435/2022
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

21 січня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі :

головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 495/10643/17,

позивача особисто ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Чухрай Тетяна Юріївна, ОСОБА_4 про визнання договору дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним,

представника позивача адвоката Шаркевич В.Т.,-

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Чухрай Тетяна Юрїївна, ОСОБА_4 , в якому просив визнати недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку від 17 серпня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Чухрай Тетяною Юріївною, Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №2283 від 17.08.2017 року, за яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у власність 1/2 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи позивач помер, та ухвалою суду до участі у справі було залучено його правонаступника ОСОБА_1 , яка 19.08.2021 року уточнивши свої позовні вимоги остаточно просила суд: визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 17 серпня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. за № 2283 від 17.08.2017 року, за яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у власність 1/2 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , що складається в цілому з одного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 90,2 кв.м., в тому числі житловою площею 61,6 кв.м., надвірних споруд: літніх кухонь літ. «Б» і літ. «Г», підвалу літ. «В», сараю літ. «Д», убиральні літ. «Е», споруд №1-3,1.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.05.1993 року ОСОБА_1 по договору дарування зробила відчуження належного їй будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частці в рівних долях.

Вказує, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці розміром 468 кв.м., яка не приватизована.

17.08.2017 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. посвідчено договір дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 та проведено реєстрацію даного договору дарування за номером запису про право власності 21923093.

Разом з тим, позивач зауважила, що її син ОСОБА_5 за життя, 12 серпня 2017 року випадково познайомився із жінкою, яка назвалася ОСОБА_7 , яка стала проживати з ним однією сім`єю в належній йому 1/2 частині його житлового будинку.

Перед посвідченням оспорюваного правочину ОСОБА_5 було виявлено факт викрадення документів на належну йому 1/2 частину житлового будинку.

З цим питанням він звернувся до своєї співмешканки /як потім дізнався її ім`я було не ОСОБА_8 , а ОСОБА_9 / з вимогою повернути йому документи, однак, у відповідь на це вона стала шантажувати та умовляти його переоформити житло на відповідача та запевняла, що після цього він буде надалі проживати у будинку, а якщо він не погодиться, то відповідач із застосуванням фізичного і психологічного тиску переоформить на себе житло і виселить його на вулицю.

Тривале шантажування з боку ОСОБА_10 , застосування фізичного і психологічного тиску з боку відповідача, який зявився в будинку саме 17 серпня 2017 року, умовляння переоформити на нього житло, запевнення з їх сторони про те, що після цього він буде надалі проживати у будинку, послугувало причиною того, що він всупереч волі дав згоду подарувати свою 1/2 частину будинку відповідачеві.

Так, 17 серпня 2017 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. проведено реєстрацію договору дарування, згідно якого позивач подарував незнайомому йому відповідачу ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку.

В зв`язку з цим, залишився без свого житла, іншого житла немає.

Позивач визнає, що ОСОБА_5 не повідомив нотаріуса про здійснення на нього психічного тиску з боку ОСОБА_10 та відповідача, розгубившись, приховав це від нотаріуса і зі страху підписав правочин.

Також додала, що у день підписання договору ОСОБА_5 потратив до лікарні із тяжким отруєнням, і лікарі ледве врятували йому життя, що також засвідчують свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_11 .

Позивач стверджує, що оспорюваний договір був укладений ним під впливом насильства та психічного тиску з метою спонукання до здійснення правочину з боку ОСОБА_10 та відповідача та стверджує, що приватний нотаріус Чухрай Т.Ю. грубо порушила порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, допустивши ОСОБА_12 до укладення угоди, що також він сприйняв як психічний тиск, погодившись на підписання угоди.

Крім того вказує, що 31.08.2017 року вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про те, що невстановлені особи, зловживаючи довірою її сина ОСОБА_5 , ввівши його у стан алкогольного сп`яніння, скориставшись його неадекватністю, змусили його підписати документи на передачу у власність його будинку по АДРЕСА_1 , тобто намагаються шахрайськими діями заволодіти будинком.

За заявою позивача було заведено кримінальне провадження № 0002991.

За вказаних вище підстав, він і звернувся до суду з даним позовом.

Не погодившись із наведеними доводами та заявленими вимогами позивача, від відповідача до суду надійшов письмовий відзив від 03.09.2019 року, згідно якого ОСОБА_3 вважає посилання позивача на Витяг ЄРДР від 08.09.2017 року та наявне кримінальне провадження неналежним доказом, по-перше, вважає,що воно не має відношення до особи відповідача, по-друге у вказаному кримінальному провадженні не було винесено вироку, постанови тощо, що унеможливлює визначення зазначеного кримінального провадження як належного та допустимого доказу наявності обставин вчинення фізичного чи психологічного тиску на позивача.

Також відповідач критично відноситься і до пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , оскільки за фактом побиття не було звернень ОСОБА_5 до поліції, крім того при зверненні матір`ю ОСОБА_5 до поліції вона вказувала на інші причини поведінки, а саме зловживання довірою з боку третіх осіб відносно її сина.

Так само суду не надано виписок з медичної установи, куди б звертався позивач за допомогою, які підтвердили би факт завдання фізичної шкоди /побиття, отруєння тощо/.

Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладання правочину, що не було доведено позивачем.

З урахуванням викладеного, просив залишити позов про визнання договору дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним без задоволення.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.12.2017 року було відкрито загальне позовне провадження у справі.

12.03.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, суддя Шевчук Ю.В. ухвалено заочне рішення, яким уточнені позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Чухрай Тетяна Юріївна, ОСОБА_4 про визнання договору дарування 1/2 частини житлового будинку недійсним та встановлення порядку виконання судового рішення були задоволені частково. Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 17 серпня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. за № 2283.

У задоволенні позовних вимог в частині встановлення порядку виконання судового рішення - відмовлено.

Не погодившись з винесеним рішенням, 14.05.2019 року від ОСОБА_3 надійшла заява про перегляд, за результатами розгляду якої ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2019 року по справі №495/10643/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Чухрай Тетяна Юріївна, ОСОБА_4 про визнання договору дарування 1/2 частини житлового будинку недійсним та встановлення порядку виконання судового рішення - скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.05.2021 року замінено первісного позивача ОСОБА_5 на його правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.05.2021 року справа надійшла в провадження судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Прийомової О.Ю..

05.10.2021 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав його безпідставно поданим та недоведеним.

Після оголошеної судом перерви перед судовими дебатами не з`явився, був повідомлений належним чином.

Третя особа приватний нотаріус Чухрай Т.Ю. вказала, що при підписанні спірного договору дарування позивач погодився з умовами договору, підписав його, і при цьому мав вільне волевиявлення.

після оголошеної перерви перед судовими дебатами у судове засідання не з`явилася була повідомлена належним чином.

В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 уточнені позовні вимоги підтримала, вказала, що вона є співвласником іншої 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 .

Також пояснила, що дійсно вона була свідком протиправних дій з боку ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_5 , також їй достеменно відомо, що свою частину будинку останній продавати не мав наміру, оскільки іншого житла в нього не має.

Так, пояснила, що 17 серпня 2017 року вона бачила як ОСОБА_5 силоміць всадили до машини та увезли у невідомому напрямку.

Через деякий час його привезли назад додому, викинули з автомобілю та поїхали. Вона разом із ОСОБА_11 побачили, що ОСОБА_5 було дуже погано, вони відвезли його до лікарні, де лікарі через тяжке отруєння ледве встигли врятувати йому життя.

Після оголошеної перерви перед судовими дебатами не з`явилася, повідомлялася належним чином.

Зі згоди позивача, представника позивача, суд закінчує розгляд справи за відсутність представника відповідача та третіх осіб.

Допитана в ході розгляду справи в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що 17.08.2017 року вона була в гостях у ОСОБА_4 . Вони вийшли на вулицю та побачили, як двоє чоловіків били ОСОБА_5 , після чого силоміць усадили його до автомобілю, та поїхали разом із ним.

Приблизно через дві години, коли ОСОБА_4 проводжала її додому, вони вийшли до воріт та побачили, що ОСОБА_5 лежить під воротами будинку, йому було дуже погано, рота йшла піна, вони намагались викликати Швидку Допомогу, однак, не додзвонились, викликали таксі та поїхали до лікарні.

В лікарні його врятували, однак, лікар сказав, що якби ОСОБА_5 і вони привезли його трохи пізніше, він би помер.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, третіх осіб, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що дійсно 17 серпня 2017 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю. було проведено реєстрацію договору дарування, згідно якого дарувальник ОСОБА_5 подарував відповідачу ОСОБА_3 1/2 частку житлового будинку літ. «А», загальною площею 90,2 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м., літніх кухонь літ. «Б» і літ. «Г», підвалу літ. «В», сараю літ. «Д», убиральні літ. «Е», споруд № 1-3,1. Дана 1/2 частка житлового будинку належала ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою 22.05.1993 року за реєстровим №2-1613, зареєстрованого Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 12.08.1993 року у реєстрову книгу за №1859. (т.1 а.с.36-38).

Згідно листа КП «Білгород-Дністровське БТІ» № 2365 від 26.09.2017 року повідомлено, що станом на 31.12.2012 року власником житлового будинку АДРЕСА_1 були в рівних частках ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 22.05.1993 року. (т.1 л.с.12).

Наразі згідно Інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 97704099 від 19.09.2017 року, власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , відповідач по справі, на підставі договору дарування від 17.08.2017 року. (т.1 л.с.39)

За даними витягу ЄРДР від 08.09.2017 року, згідно якого зареєстровано кримінальне провадження № 0002991: 31.08.2017 року зареєстровано заяву ОСОБА_1 , про те, що невстановлені особи, зловживаючи довірою її сина ОСОБА_5 , ввівши його у стан алкогольного сп`яніння, скориставшись його неадекватністю, змусили його підписати документи на передачу у власність його будинку по АДРЕСА_1 , тобто намагаються шахрайськими діями заволодіти будинком (ЖЕО № 12400).

Нормативне обґрунтування

Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до положень ст. ст. 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод,яка відповідно до ч.1ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст.321,328,330,334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно статті 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК ( 435-15 )), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях.

Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна.

Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем.

Під насильством слід розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин.

Насильство породжує страх настання невигідних наслідків.

На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій.

Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Згідно правової позиції ВС, викладеної у постанові від 28.03.2018 року, справа № 759/14394/14-ц, провадження № 61-3608св18, наявність у позивача спірного житла як єдиного; сплата комунальних послуг, та відсутність фактичного передання спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому і подальше проживання позивача в спірній квартирі після укладення договору дарування свідчить, що ОСОБА_5 неправильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість заповіту, а тому такий договір відповідно до статей 203, 215, 229 ЦК України є недійсним.

У відповідності до ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У сенсі розуміння ст. 77-80 ЦПК України, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

У відповідності до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч1,2,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

В ході розгляду справи, за клопотанням сторони позивача, ухвалою суду було витребувано кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002991 від 01.09.2017 року, з матеріалів якого можна дослідити, що попередньо в день посвідченням угоди оспорюваного правочину, ОСОБА_5 начебто була написана розписка, за умовами якої він взяв в борг у ОСОБА_3 4000 доларів США під 10 % строком повернення 2 місяці.

Розписка датована 17.08.2017 року, тобто датою вчинення оспорюваного правочину. ОСОБА_5 передав у якості задатку житловий будинок по АДРЕСА_1 , та зауважив, що у разі неповернення коштів не заперечує проти продажу його будинку.

Натомість, законодавець вказує, що договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди, що випливає зі ст. ст 203, 717 ЦК України, на що також неодноразово звернуто увагу у правових позиціях Верховного Суду.

Разом з тим, якщо пов`язувати дану розписку, що міститься у матеріалах кримінального провадження № 0002991 від 01.09.2017 року, розпочатого за заявою позивача про вчинення недійсного правочину, то виходить що обдарований переслідував від дарувальника майновий інтерес з повернення грошей, натомість не чекаючи виконання зобов`язання дарувальник мав здійснити відчуження.

Якщо ж аналізувати чи був вчинений оспорюваний правочин під впливом насильства, то тут суд ставиться критично до стверджень та доводів відповідача, що його не доведено лише тим, що не було встановлено його вини вироком чи іншим рішенням.

Разом з тим, Пленум Верховного суду України у своїй постанові від 06.11.2009 року № 9 акцентував увагу, що факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Разом з тим, досліджуючи трактування насильства та знов ж таким пов`язуючи його з матеріалами кримінального провадженого, початого 01.09.2017 року за ст. 190 КК України, то варто зауважити, що в даному випадку ОСОБА_5 дійсно відчував страх, що його відмова від вчинення такого договору могла спричинити шкоду його законним інтересам, і не тільки, як підтверджено свідками третьою особою ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , а й фактом покладання на нього переслідуваного за розпискою від 17.08.2017 року майнового інтересу відповідача.

Крім того, суд бере до уваги і факт дарування єдиного свого майна дарувальником обдарованому, який ніяким чином не був раніше йому відомий, тобто чужій людині, що в ході розгляду справи не оспорювалось жодною із сторін.

За таких обставин, у відповідності вимог чинного законодавства, на основі повно та всебічно досліджених доказів, прийнявши до уваги, що відчужена ОСОБА_5 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 рахувалась як єдине його майно, він надалі після укладення договору дарування продовжував проживання у спірному будинку, сплачувати комунальні послуги, що свідчить про відсутність фактичного передання спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному, прийнявши до уваги наявну в матеріалах кримінального провадження розписку написану ОСОБА_5 в день укладання угоди, що вказувала на майновий інтерес сторін правочину, та переслідувало зобов`язальну мету, тож дійсним та підтвердженим було наявність страху у дарувальника в момент посвідчення такої угоди щодо впливу на його законні права та інтереси, та за вказаних вище підстав взагалі не свідчить, що між сторонами був укладений саме правочин дарування.

Суд не встановив застосування фізичного насилля щодо ОСОБА_5 з боку ОСОБА_3 , адже цьому не надано достатніх та належних доказів.

Натомість, вважає доведеним застосування до нього психічного насилля зі сторони відповідача, який станом на момент укладання та посвідчення оспорюваного правочину переслідував до дарувальника майновий інтерес, що могло відобразитись на його законних правах та інтересах.

Таким чином, у сукупності наданих доказів, суд вважає необхідним та правильним задовольнити позов ОСОБА_2 , яка є правонаступником ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Чухрай Тетяна Юріївна, ОСОБА_4 про визнання договору дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 216, 229, 236, 717 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛ И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватний нотаріус Чухрай Тетяна Юріївна, ОСОБА_4 про визнання договору дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним - задовольнити .

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 17 серпня 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. за № 2283 від 17.08.2017 року, за яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у власність 1/2 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , що складається в цілому з одного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 90,2 кв.м., в тому числі житловою площею 61,6 кв.м., надвірних споруд: літніх кухонь літ. «Б» і літ. «Г», підвалу літ. «В», сараю літ. «Д», убиральні літ. «Е», споруд №1-3,1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору:

- Приватний нотаріус Чухрай Тетяна Юріївна, адреса: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 46.

- ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 27 січня 2022 року.

Суддя: