Справа № 463/3533/18
Провадження № 2/463/727/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судового засідання: Онишкевича О.І.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Маслей Ірина Григорівна про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, третьої особи про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Маслей Іриною Григорівною, зареєстрованого в реєстрі за номером 1172.

Позов мотивує тим, що позивачу належить на праві власності 1/3 квартири АДРЕСА_1 . 1/3 вказаної квартири належить ОСОБА_6 , яку він успадкував після смерті його матері ОСОБА_7 . Інша 1/3 квартири належала рідній сестрі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що після звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець другої черги, йому стало відомо, що 16 грудня 2017 року його сестра ОСОБА_5 склала заповіт на все належне їй майно і заповіла його ОСОБА_4 . Вважає зазначений заповіт недійним, оскільки його сестра тривалий час хворіла і з квітня 2017 року фактично була лежачою, хвороба прогресувала і все її тіло було в ранах. Сестра відмовлялась від лікування, що свідчить про те, що вона не усвідомлювала значення своїх дій. За нею здійснював догляд її чоловік, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого її доглядав її син ОСОБА_8 . Після смерті ОСОБА_5 була проведена судово-медична експертиза, де було встановлено її діагноз: поліорганна недостатність, злоякісне новоутворення шкіри з метастазами у внутрішні органи та кістки. Згідно з випискою з медичної карти амбулаторного хворого від 14 червня 2018 року ОСОБА_5 , хворіла з 2016-2017 років, її діагноз: злоякісні новоутворення шкіри з метастазами у внутрішні органи і кістки, поліорганна недостатність. У виписці також зазначено, що ОСОБА_5 , протягом останніх шести місяців не вставала, не давала доторкнутись до тіла і до кисті, що на думку позивача свідчить, що вона не могла тримати в руках ручку через сильні болі. На час складення заповіту ОСОБА_5 не могла писати правою рукою, а лівою не вміла, а тому не могла особисто підписати заповіт. В грудні 2017 року через ураження кісток вона не могла писати лівою рукою та усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у такому стані, а тому вважає, що на час складення заповіту волевиявлення заповідача було невільним і не відповідала її волі. Щодо підробки підпису ОСОБА_5 на заповіті та паспорті подано заяву в поліцію та відкрито кримінальне провадження № 0001145. Як на підставу позову посилається на положення статей 202, 215, 1247, 1248, 1257 ЦК України.

Разом з позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Четвертій львівській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 до ухвалення судом рішення.

Ухвалою суду від 23 червня 2018 року дану заяву повернуто.

27 червня 2018 року представником позивача ОСОБА_2 повторно подану заяву про забезпечення позову, якою просить накласти арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 27 червня 2018 року забезпечено позов у даній справі та накладено арешт на 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

12 липня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено таку в підготовче засідання.

19 вересня 2018 року представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Стехом Ю.Я., який діяв спочатку на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13 липня 2018 року та в подальшому на підставі ордера серії ЛВ № 180645 від 29 вересня 2021 року, подано відзив на позов, відповідно до якого просить в задоволенні позову відмовити, оскільки ОСОБА_5 16 грудня 2017 року у м. Львові склала заповіт на ОСОБА_4 , який в цей момент перебував за кордоном. Заповіт записано приватним нотаріусом Маслей І.Г. зі слів спадкодавця. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем і власноручно нею підписаний, а тому по формі відповідає ст. 1247 ЦК України. Стороною позивача не надано доказів, що заповіт підписано не ОСОБА_5 і не надано доказів, що спадкодавець мала захворювання, які могли б завадити підписати заповіт. Також не надано доказів наявності у спадкодавця хвороб, які виключають можливість підписати заповіт.

3 жовтня 2018 року представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 17 травня 2018 року, подано відповідь на відзив, відповідно до якого просить позов задовольнити, оскільки в позивача є сумніви щодо справжності паспортного документа по якому встановлювалась особа заповідача. Заповіт посвідчено вдома в ОСОБА_5 і враховуючи її стан здоров`я наявні сумніви щодо її підпису в заповіті.

8 жовтня 2018 року представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи у справі.

Цього дня також подано клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, від розгляду якого сторона позивача відмовилась в підготовчому засіданні 22 лютого 2019 року.

22 лютого 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду, клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи відкладено до відібрань пояснень сторін, третьої особи та дослідження інших доказів у справі.

В судовому засіданні 2 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_5 перед смертю тривалий час хворіла, приймала ліки у великій кількості на власний розсуд. Від госпіталізації відмовлялась. Приймала в тому числі психотропні речовини та курила «траву». Неодноразово купляв їй ліки, які саме не пригадує. При відвідинах її вона могла ходити перед ним голою. В грудні 2017 року ОСОБА_5 була вже лежачою, правою рукою не могла рухати, лівою ледь рухала. Тому вважає, що ОСОБА_5 , яка була його сестрою, не могла усвідомлювати значення своїх дій.

Представник позивача адвокат Кравчишин Р.Б., яка діяла на підставі довіреності від 5 лютого 2019 року в судовому засіданні 4 квітня 2019 року пояснила, що ОСОБА_5 хворіла та вживала різні обезболюючі ліки, наркотичні засоби, а тому вважає, що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій підписуючи оскаржуваний заповіт.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні 4 квітня 2019 року пояснила, що з ОСОБА_5 мала конфлікти через те, що вона помістила позивача ОСОБА_1 в психіатричну лікарню. Викликала лікаря до ОСОБА_5 , під час огляду яким в останньої були виявлені гнійні рани на тілі. Приймати призначені лікарем ліки ОСОБА_5 не хотіла, а вживала такі на власний розсуд. Вказала, що одного разу коли прийшла провідати ОСОБА_5 вона зустріла її лише в одному халаті вдягненому на голе тіло. Зазначила, що ОСОБА_5 багато курила, лягати в лікарню на лікування не хотіла. В її квартирі під час життя знаходилось багато ліків, яких саме не вказала. В холодну пору лежала голою на ліжку при відкритому вікні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні 4 квітня 2019 року пояснив, що позивач страждає на слабоумство в стадії дебільності, школу закінчив з довідкою, ніде не працює, ОСОБА_5 виганяла його з дому, а тому він деякий час жив в підвалі. Коли ОСОБА_5 довідалась про наявну в неї хворобу, вирішила скласти заповіт. Вказав, що ОСОБА_5 ніколи не мала наміру залишати частку в квартирі ОСОБА_1 . Підтвердив, що ОСОБА_5 хворіла на невідому хворобу та від госпіталізації відмовлялась. Користувалась телефон, який їй подарував ОСОБА_4 , що свідчить про те, що вона могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Про бажання укласти заповіт на ОСОБА_4 останній знав, так як спадкоємець повідомив йому про свою волю. Вказав, що у ОСОБА_5 боліли руки, тому вона підпис у заповіті робила лівою рукою.

В судовому засіданні 4 квітня 2019 року третя особа ОСОБА_9 пояснила, що до неї 16 грудня 2018 року в нотаріальну контору звернувався невідомий їй чоловік, який повідомив, що на вул. Верхнадського є жінка, яка хоче скласти заповіт. Прибувши на надану їй адресу, двері квартири відчинив якийсь чоловік. В квартирі побачила лежачу жінку. Спитала в неї, що їй потрібно, на що вона повідомила, що хоче скласти заповіт на двоюрідного брата, а рідному нічого залишати не хоча, бо він не з повна розуму, а також вказала, що в неї функціонує ліва рука, тому вона сама може підписати необхідні документи. Під час спілкування з ОСОБА_5 остання ясно розуміла, що відбувалось. Прийшовши вдруге з підготовленим заповітом, ОСОБА_5 прочитала його та підписала. За послуги нотаріуса оплачувала ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 4 квітня 2019 року пояснила, що в грудні 2017 року їй передали записку з номером телефону ОСОБА_5 , в якій остання просила передзвонити. Зателефонувавши до ОСОБА_5 , остання просила принести їй їсти. На наступний день, вона взяла з собою їсти та пішла до ОСОБА_5 , яка була лежача. Ще кілька разів приносила ОСОБА_5 їсти, останній раз її бачила за два дні до смерті. Раз проходячи біля вікна квартири ОСОБА_5 почула як вона кличе на допомогу. Зайшовши в квартиру ОСОБА_5 , побачила її лежачою голою біля відкритого вікна, а в квартирі нікого не було. Вона просила закрити вікно. ОСОБА_5 пояснювала, що її залишили саму при відкритому вікні та в неї вкрали гроші, і телефон. Крім того, вказала, що коли порухала двері шафи з неї випав пакет з травою, на що ОСОБА_5 вказала, що це полегшує її біль. Пропонувала ОСОБА_5 викликати швидку медичну допомогу, на що вона відмовилась. Просила не залишати її саму. ОСОБА_5 лежала біля відкритого вікна гола та накрита лише ковдрою, казала, що в неї «рак», сильні болі, вживає обезболюючі, казала, що буде лікуватись настоянкою мухоморів і хрону.

В судовому засіданні 15 травня 2019 року свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона працює лікарем і ходила на виклик ОСОБА_1 до ОСОБА_5 . Крім того, кілька разів приходила до ОСОБА_5 на виклики сусідів. ОСОБА_5 була лежачим хворим, мали висип на тілі, гнійники, не могла рухати правою рукою, від госпіталізації відмовлялась. Казала, що буде лікуватись самостійно народними методами. Під час відвідин ОСОБА_5 в квітні-травні 2017 року остання була активнішою ніж під час відвідин у вересні 2017 року. Востаннє ОСОБА_5 бачила в листопаді 2017 року. ОСОБА_5 давали ліки цефтріаксон антибіотик, який на свідомість не впливає. Вказала, що ОСОБА_5 була контактна, мала телефон, яким користувалась для пошуку лікування в мережі Інтернет. ОСОБА_5 вважала, що її хочуть отруїти, не хотіла спілкуватись з лікарями та їхати в лікарню, бо думала, що в неї хочуть забрати квартиру. Весь час лежала голою під ковдрою та не хотіла, щоб до неї приходила та її оглядали. Один раз в неї було взято аналізи, за результатами яких було встановлено запальний процес, однак що саме не вдалось встановити, як і не було встановлено діагнозу з приводу онкологічного захворювання. Наявні на тілі рани довго не загоювались. Вказала, що ліки, які їй призначались нею не впливали на світосприйняття.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні 15 травня 2019 року пояснив, що є сином ОСОБА_13 чоловіка ОСОБА_5 . Проживав в квартирі ОСОБА_5 до одного місяця після смерті ОСОБА_13 , який просив його доглянути за ОСОБА_5 . Вказав, що остання до дня смерті підтримувала відносини з ОСОБА_4 і склала на нього заповіт, ініціатором якого вона була. Пояснив, що ним було знайдено нотаріуса, яка приходила до квартири ОСОБА_5 , де і було оформлено заповіт, в якому ОСОБА_5 розписалась лівою рукою. Зазначив, що ОСОБА_5 спілкувалась, була при свідомості та казала йому, що в неї онкологічне захворювання. Пояснив, що робив їй уколи з обезболюючими, бо в неї сильно боліла права рука, купував за її вказівками різні ліки, мазі, зокрема хлорофіліпт. Зазначив, що в неї починала гнити права рука. В аптеках просив сильнодіючі обезболюючі, які можна було продавати без рецепта.

На запит суду 7 травня 2019 року з Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський онкологічний регіональний лікувально-діагностичний центр» надійшла відповідь від 12 квітня 2019 року № 257 проте, що ОСОБА_5 не зверталась за медичною допомогою в КНП ЛОР «ЛОРЛДЦ», на лікуванні не перебувала, дані про неї в канцер-реєстрі відсутні.

Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року в справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: яким був характер та ступінь психічного здоров`я ОСОБА_5 станом на 16 грудня 2017 року? Чи могла (в якій мірі) ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час підписання заповіту 16 грудня 2017 року? Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

18 грудня 2019 року ухвалою суду поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у зв`язку з тим, що експертизу не проведено через не оплату її вартості, а матеріали справи повернуто до суду з експертної установи.

20 січня 2020 року представник позивача ОСОБА_2 подала заяву про зменшення або звільнення позивача від оплати витрат за проведення експертизи.

Ухвалою суду від 20 січня 2020 року витребувано з Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області інформацію про доходи ОСОБА_1 за період з 1 січня 2018 року по час виконання ухвали. Витребовувана інформація на адресу суду надійшла 12 лютого та 10 березня 2020 року.

27 травня 2020 року ухвалою суду в задоволені клопотання представника позивача ОСОБА_2 про зменшення або звільнення від сплати вартості експертизи відмовлено. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2020 року залишено без змін.

28 вересня 2021 року ухвалою суду в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про відвід судді Стрепка Н.Л. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Маслей І.Г. про визнання заповіту недійсним відмовлено.

В судовому засіданні 31 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав викладених в попередніх судових засіданнях, просили вимоги такого задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні 31 травня 2022 року просив в задоволені позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Маслей І.Г., будучи повідомленою про час і місце проведення судового засідання 31 травня 2022 року, в таке не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала.

Представник позивача адвокат Мукан Б.С. в судове засідання 31 травня 2022 року також не з`явилась, 18 травня 2022 року подала заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести у її відсутності, оскільки ОСОБА_1 не надав їй довіреності на представництво його інтересів, не відбулось зустрічі з ним, не з`ясовано його позицію та не узгоджено правову позицію.

За таких обставин суд вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності третьої особи, оскільки така пояснення по суті справи вже надала, а також у відсутності представника позивача адвоката Мукан Б.С., оскільки суд неодноразово оголошував перерви в судових засіданнях для заміни стороною позивача адвоката, узгодження правових позицій та інше за клопотанням сторони позивача.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши медичну карту амбулаторно хворого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

З свідоцтва про право власності на квартиру № Л14473 від 28 травня 2001 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 набута у власність шляхом приватизації ОСОБА_7 , ОСОБА_5 і ОСОБА_1

16 грудня 2017 року ОСОБА_5 складено заповіт на все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все, що буде належати їй на день смерті і на що матиме право на день смерті на користь ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 3 січня 2018 року.

З лікарського свідоцтва про смерть № 1188/17 від 2 січня 2018 року вбачається, що хворобами, які призвели до смерті були: поліорганна недостатність, злоякісне новоутворення шкіри з метастазами у внутрішні органи та кістки.

З довідки про причину смерті № 1188/17 від 2 січня 2019 року вбачається, що причиною смерті було злоякісне новоутворення шкіри з метастазами у внутрішні органи та кістки.

ОСОБА_5 хворіла, що визнається сторонами у справі та підтверджується наданими медичними документами, зокрема медичною картою амбулаторного хворого ОСОБА_5 , виписками з медичної карти амбулаторно хворого № 507 від 24 лютого 2017 року, № 265 від 14 червня 2018 року, а також підтверджується показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами другою, третьою та четвертою статті 1254 ЦК України закріплено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225і 231 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина друга статті 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач звертаючись з позовом до суду вказує, що ОСОБА_5 була його рідною сестрою, однак жодного доказу на підтвердження вказаної обставини не надав. А тому не довів, що він є спадкоємцем другої черги у відповідності до положень статті 1262 ЦК України, а відтак не доведено, що позивач є заінтересованою особою за позовом якого можна визнавати заповіт недійним.

Крім того, відсутні докази, що наявні в ОСОБА_5 хвороби, які учасниками процесу не оспорювались, спричинили її стан здоров`я до рівня, що вона не здатна була усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними під час укладання оскаржуваного заповіту. Призначена судом експертиза за клопотанням сторони позивача, не проведена у зв`язку з не оплатою такої. Інших належних і допустимих доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між хворобою спадкодавця ОСОБА_5 і неможливістю нею усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення спірного заповіту стороною позивача не надано та судом не здобуто.

Покази свідків щодо наявних в ОСОБА_5 хвороб та її загального фізичного стану, а також письмові докази щодо стану її здоров`я, не можуть вважатись достатніми для констатації хворобливого стану спадкодавця, що міг вплинути на укладення оскаржуваного заповіту без встановлення в процесуальний спосіб причинно-наслідкового зв`язку між станом здоров`я та здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними під час укладання спірного заповіту ОСОБА_5 .

У зв`язку з наведеним в задоволені позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

При цьому слід скасувати накладений ухвалою суду від 27 червня 2018 року арешт на 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Вирішуючи у відповідності до положень статті 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір, однак оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, а тому такі не підлягають до відшкодування. Сторона відповідача доказів понесення судових витрат не надала, як і не повідомила про надання таких після ухвалення рішення суду, а тому відсутні підстави для відшкодування понесених стороною відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Маслей Ірина Григорівна про визнання заповіту недійсним відмовити.

Скасувати накладений ухвалою суду від 27 червня 2018 року арешт на 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Маслей Ірина Григорівна, місцезнаходження: м. Львів, вул. Пекарська, 48/1.

Суддя: Стрепко Н.Л.