01.02.2022 Єдиний унікальний номер 205/1356/21
Єдиний унікальний номер 205/1356/21
Провадження № 2/205/1596/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про оспорювання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 лютого 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про оспорювання батьківства.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 5 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 24 лютого 2021 року позивачем було надано виправлений позов.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона є рідною сестрою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті брата їй стало відомо, що відомості про нього як про батька було внесено в актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є відповідач. У зареєстрованому шлюбі померлий ОСОБА_3 з відповідачем не перебував, однією сім`єю без реєстрації шлюбу не проживав, спільне господарство не вів, проживав сам. Вихованням дитини ніколи не займався та не утримував її. Це дає підстави вважати, що він не знав про те, що його було записано батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_3 ніколи не повідомляв, що має дитину, про стосунки із відповідачем та про її вагітність також. Тобто, померлий ОСОБА_3 не знав і не міг знати, що він записаний батьком в актовому записі про народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому не може бути його батьком. Через запис ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька в актовому записі про народження малолітньої дитини позивач позбавлена права на тримання спадщини після смерті свого брата. Просила суд виключити відомості про ОСОБА_3 як батька з актового запису про народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про відкладення судового розгляду у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання. Судом не вбачається підстав для відкладення судового засідання, оскільки провадження у справі було відкрито 01 березня 2021 року, підготовче провадження закрито 23 червня 2021 року, стороною позивача було викладено свою позицію в позовній заяві, доказів неможливості бути присутньою у судовому засідання судові надано не було, тому відкладення судового розгляду буде сприяти затягуванню розгляду справи та порушенню процесуальних строків, визначених чинним ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року ОСОБА_3 попереджено про необхідність ставлення до виховання його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі ј частини з усіх видів його доходу заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ході судового розгляду зазначеної цивільної справи ОСОБА_3 надав судові заперечення на позовну заяву, в якому зазначав, що проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина заперечував, надавав грошову допомогу на його утримання матері сина. Також рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року було встановлено, що ОСОБА_3 намагався побачитися зі своїм сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за час перебування останнього в КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини № 2». Зазначила, що ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнав своє батьківство відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом подання заяви до відділу ДРАЦС про визнання батьківства. Правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Представник органу опіки і піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 (а.с. 6, 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 9).

ОСОБА_3 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Згідно з відомостями з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 17 листопада 2018 року відомості про ОСОБА_3 як про батька в актовому записі про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внесено на підставі ст. 126 СК України (а.с. 60-61).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року ОСОБА_3 було попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши контроль за виконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина; стягнуто з ОСОБА_3 щомісячно аліменти на утримання його малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на особистий рахунок дитини (а.с. 55-59).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 125 СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини.

Зокрема частинами другою-третьою вказаної статті встановлено, що якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці; якщо через поважні причини особа не знала про те, що буде записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

Оспорювання батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини.

Як роз`яснено судом у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», статтею 137 СК України передбачено можливість оспорювання батьківства й після смерті особи, записаної батьком дитини. Якщо така особа померла до народження дитини, оспорити батьківство мають право спадкоємці цієї особи за умови подання нею за життя заяви нотаріусу про невизнання свого батьківства. У разі настання смерті особи після оспорювання нею свого батьківства в суді її спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 37 ЦПК України про процесуальне правонаступництво в цивільних справах. Коли ж померла особа не знала про те, що її записано батьком дитини, оспорити батьківство вправі її спадкоємці першої черги за законом, названі у статті 1261 ЦК України дружина, батьки й діти.

У зазначених випадках батьківство оспорюється шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини. Для цих вимог позовну давність не встановлено.

Посилання позивача на те, що померлий ОСОБА_3 не знав про те, що записаний батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки такі твердження спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , був обізнаний про народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , своє батьківство визнав, подавши до органів РАЦС відповідну заяву. Також у ході розгляду цивільної справи за позовом Органу опіки і піклування Новокодацької районної у м. Дніпропетровську ради в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було встановлено, що ОСОБА_3 проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина заперечував, надавав ОСОБА_2 кошти на його утримання, а також виявляв бажання навідувати сина під його час перебування в спеціалізованому закладі.

Таким чином, доводи позивача, що її померлий брат ОСОБА_3 не був обізнаний, що його записано як батька в актовому записі про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спростовано матеріалами справи. Доказів того, що ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , не визнавав, чи оспорював своє батьківство позивачем судові надано не було. Зокрема, підтверджень того, що померлий ОСОБА_3 звертався із нотаріально посвідченою заявою про письмове заперечення свого батьківства до народження дитини або ж пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини, стороною позивача судові надано не було.

Крім того, ст. 137 СК України, на яку посилається позивач, передбачено підстави оспорювання батьківства, а не виключення відомостей як батька з актового запису про народження дитини, тому позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав у відношенні до її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Доказів того, що відповідача було поновлено в батьківських правах стосовно її малолітнього сина, судові надано не було.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

За таких обставин, позов має бути пред`явлений до належної особи, яку призначено опікуном малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або відповідного державного органу.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

З урахуванням того, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 137 СК України, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 263, 264, ч.ч. 1-7 ст. 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради (місцезнаходження за адресою: 49064, м. Дніпро, пр. С. Нігояна, буд. 77) про оспорювання батьківства відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: