Провадження №2/359/991/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2022р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Костенко С.В.

за участі

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД про стягнення заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки та середнього заробітку

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, з проханням стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 53 360,70 грн., грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, обґрунтовуючи тим, що 08.09.2021 року його було звільнено за ст. 38 КЗпП України з посади директора департаменту наземного обслуговування ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД. Однак, при звільнені з роботи з ним не було проведено повного розрахунку.

18.02.2022 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 1373,18 грн. заробітної плати, 12995,88 грн. - середній заробіток за весь час затримання розрахунку при звільненні, 31987,52 грн. компенсацію за невикористану відпустку, а також судовий збір.

Ухвалою судді від 08.11.2021 року було відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01.07.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

16.02.2022 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позову заяву та долучені до нього докази, зокрема довідка про середньоденну заробітну плату позивача.

У судовому засіданні позивач підтримав пред`явлений позов та наполягав на його задоволенні у повному обсязі.

Представник відповідача направив до суду заяву, в якій просив розгляд цивільної справи здійснити за його відсутності та з урахуванням поданого відзиву на позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 по 08.09.2021 року працював в ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД та був звільнений на підставі наказу №100-ос від 07.09.2021 року за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Дана обставина підтверджується наказом №100-ос від 07.09.2021 року (а.с.14), трудовою книжкою (а.с.15-27), та довідкою про доходи від 09.02.2022 року (а.с.49).

Згідно довідки про доходи від 09.02.2022 року, яка видана ТОВ «ЯНЕІР» ЛТД станом на 09.02.2022 року сума заборгованості по заробітній платі становить 1373,18 грн. та компенсації за невикористану відпустку становить 31987,52 грн.

Крім того слід зазначити, що в подальшому з розрахунком вказаної заборгованості погодився сам позивач. В результаті чого ним була подана заява про уточнення позовних вимог, де він провів аналогічні розрахунки стосовно наявної заборгованості.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з наданих відповідачем довідки від 09.02.2022 (а.с.49) зазначених вимог чинного законодавства при звільненні позивача дотримано не було.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що невиплата належних позивачу сум була допущена не з вини відповідача, суду надано не було та не було зазначено джерел їх здобуття.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на його користь сум заборгованості, що становить 33360,70 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає таке.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт не проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а, отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відшкодування, передбаченестаттею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 року №13 постановив, що суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не звільняють роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Аналогічний правовий висновок зазначений в Постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі №337/6455/15-ц, провадження № 61-3683св18.

Більш того, відповідно до частини 1 статті 115, ч. 5 ст.97 КЗпП України, ст.22, ч. 1 і 6 ст.24, ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівникам підприємств здійснюється в першочерговому порядку, всі інші виплати здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100.

Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Середній заробіток за час затримки розрахунку позивачем проведено відповідно до абзацу 1 п.8 IV Порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи.

Абзацом 1 пункту 8 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, за відсутністю доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суд приходить до висновку, що оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченуст.117 КЗпП України.

Відтак, зважаючи на встановлені судом обставини справи, є достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з вересня 2021 по листопад 2021 року становить 12 995,88 грн. (9380,89 ? 37).

Тому, з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12 995,88 грн.

З огляду на це, суд вважає, що пред`явлений ОСОБА_1 позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.34), вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 908 гривень. Пред`явлений ним позов задоволений. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 908 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці»,ч.1 ст.13, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1, ч.2 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, с т.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД про стягнення заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки та середнього заробітку задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД (, місцезнаходження: м.Житомир вул.Авіаторів, 9 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 1373,18 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД (, місцезнаходження: м.Житомир вул.Авіаторів, 9 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12 995,88 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД (, місцезнаходження: м.Житомир вул.Авіаторів, 9 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 31 987,52 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯнЕір» ЛТД (, місцезнаходження: м.Житомир вул.Авіаторів, 9 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 серпня 2022 року.

Суддя Чирка С.С.