Справа № 565/404/22
Провадження № 2/565/271/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2022 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Зейкана І.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Ломази С.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області у спрощеному позовному провадженні цивільну справу № 565/404/22 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшов позов ОСОБА_1 до ДП НАЕК «Енергоатом», у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ ВП «РАЕС» № 563ос від 23.03.2022 року про звільнення з роботи та поновити її на посаді начальника лабораторії служби охорони праці ВП «РАЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.03.2022 року до дня поновлення її на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на ВП «РАЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» працювала протягом 21 року, в тому числі з 2010 року на посаді начальника лабораторії служби охорони праці. 23.03.2022 року наказом генерального директора ВП «РАЕС» № 563ос її було звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вважає таке звільнення незаконним з наступних підстав.

Вказує, що причини її відсутності на роботі з 28 лютого до 04 березня 2022 року були поважними та пов`язаними безпосередньо з воєнними діями у країні, запровадженням воєнного стану в Україні та її хворобою. Вона має доньку ОСОБА_4 , яка разом з трирічним сином виїхала з м. Вишгород Київської області до м. Вараш у зв`язку з бомбардуванням військової частини, яка була розташована поблизу місця її проживання. Наявність у місті Вараш постійних гучних сирен повітряної тривоги у вагітної другою дитиною дочки та її сина викликали страх, тривогу, що призвело до безсоння, стресу та істерик дитини. У зв`язку з цим дочка з сином вирішили їхати до Республіки Польща. Вона вирішила супроводжувати дочку та її сина до кордону з ОСОБА_5 , а потім повернутись назад, оскільки вони потребували їх супроводу.

Позивач вказує, що написала заяву про відпустку без збереження заробітної плати на 28.02.2022 року, яку залишила техніку служби охорони праці ВП «РАЕС» та повідомила про це начальника служби охорони праці ОСОБА_6 .

В неділю 27.02.2022 року о 13 год. 00 хв. вона розмовляла з начальником ОСОБА_6 , який повідомив їй, що з 28.02.2022 року на ВП «РАЕС» вводиться режим дистанційної роботи, який пообіцяв їй, що 28.02.2022 року та 01.03.2022 року вона буде виведена на дистанційну роботу.

28.02.2022 року вона, супроводжуючи дітей виїхала до Республіки Польща. 01.03.2022 року мала намір повернутись додому, але раптово захворіла, піднялась висока температура та тиск. Серед осіб, які виїхали з України у зв`язку з війною волонтери знайшли лікаря, яка оглянула її та призначила лікування. 02.03.2022 року вона зателефонувала до головного інспектора ВП «РАЕС» та повідомила, що захворіла та не може бути присутня на роботі за станом здоров`я. Коли стан її здоров`я покращився, вона змогла виїхати з Польщі додому та приїхала 06.03.2022 року. Після вихідних днів, 09.03.2022 року вона написала пояснення щодо причини її відсутності на роботі, після чого її відправили додому чекати відповіді. В кінці робочого дня її начальник зателефонував та повідомив, щоб вона виходила на роботу з 10.03.2022 року. Однак, 23.03.2022 року вона несподівано отримала наказ про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Вказує, що середньоденний її заробіток становить 3 231,89 грн, та з урахуванням його просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 23.03.2022 року до дня поновлення на роботі із застосуванням постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якій просить відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 повністю у зв`язку з безпідставністю. Відзив обґрунтовує тим, що позивач була відсутня на роботі з 28.02.2022 року до 04.03.2022 року, про що було складено відповідні акти за дні відсутності.

Після повернення позивач надала пояснення, у яких вказала на причини невиходу на роботу як на те, що перебувала у відпустці, виконувала роботу дистанційно та у зв`язку з хворобою.

Порядок оформлення відпусток працівниками ВП РАЕС урегульовано Інструкцією про порядок надання відпусток працівникам ВП «Рівненська АЕС» 051-3-І-УК. Так, за сімейними обставинами працівнику ВП РАЕС може надаватись відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений домовленістю між працівником та керівником підрозділу, але не більше 15 календарних днів на рік. Така відпустка надається на підставі заяви працівника погодженої з керівником вищої ланки. Проте, позивач таку заяву не погодила з начальником СОП ОСОБА_6 та у заяві не вказала строк відпустки. Отже, відпустка без збереження заробітної плати з 28.02.2022 року у встановленому на ВП РАЕС порядку позивачу не оформлялась.

Питання про технічну можливість виконання трудових функцій позивачем дистанційно, з використанням інформаційно-комунікаційних технологій, не розглядалось керівником СОП ОСОБА_6 . Коло обов`язків начальника промислово-санітарної лабораторії СОП, унеможливлює виконання трудових обов`язків дистанційно.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 вказала, що вона є пенсіонером за віком, а отже у силу вимог ст. 25 Закону України «Про відпустки» роботодавець зобов`язаний був їй надати відпустку без збереження заробітної плати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у своїх поясненнях послались на обставини, якими обґрунтована позовна заява. Позивач ОСОБА_1 , відповідаючи на поставлені питання пояснила, що заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 28.02.2022 року підготувала 24.02.2022 року та узгодила надання відпустки з безпосереднім керівником ОСОБА_6 . Проте кінцеву дату відпустки не вказувала, домовившись з ОСОБА_6 узгодити пізніше. Коли 27.02.2022 року, приблизно о 13 годині, перебувала на пункті пропуску до Республіки Польща, то по телефону повідомила ОСОБА_6 , що їй потрібна відпустка до 04.03.2022 року. ОСОБА_6 сказав, що щось придумає, або відпустку або дистанційну роботу. З цього вислову вона зрозуміла, що ОСОБА_6 , погодив їй відпустку без збереження заробітної плати з 28.02.2022 року до 04.03.2022 року. Лише 03.03.2022 року ОСОБА_6 повідомив їй по телефону, що її заява про надання відпустки не погоджена і їй необхідно з`явитись на роботу. Проте, оскільки вона з 01.03.2022 року хворіла, то не змогла прибути на робоче місце. Вона була присутня на засіданні профспілкового комітету, де вирішувалось питання щодо надання згоди на її звільнення і давала відповіді членам комітету, проте вказала, що про таке засідання її повідомили лише за 30 хв. до його початку.

Представник відповідача ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Вказала на законність винесення наказу генерального директора ВП «РАЕС» № 563ос від 23.03.2022 року. У своїх поясненнях послалась на обставини, якими обґрунтований відзив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 з 20.12.2000 року працювала на ВП «РАЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» та з 30.06.2021 року працювала на посаді начальника лабораторії у промислово-санітарній лабораторії служби охорони праці. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 57 КЗпП України, час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності із законодавством.

Відповідно до наказу ВП «РАЕС» № 4066-к від 12.10.2021 року з 01.01.2022 року до 31.12.2022 року встановлений наступний розпорядок роботи підрозділів ВП «РАЕС», зокрема, служби охорони праці з 7 год 40 хв до 16 год. 25 хв. з обідньою перервою з 12 год. 15 хв. до 13 год. 00 хв. Позивач у судовому засіданні також визнала такий розпорядок роботи.

Копіями актів про відсутність працівника на роботі від 28.02.2022 року, від 01.03.2022 року, від 02.03.2022 року, від 03.03.2022 року та від 04.03.2022 року підтверджується, що у ці дні начальник лабораторії ОСОБА_1 була відсутня на роботі з 7 год. 40 хв. до 16 год. 25 хв. Вказані обставини позивач визнала у судовому засіданні, вказала, що у цей період перебувала за межами України у Республіці Польща. Факт перетину кордону позивачем ОСОБА_1 у напрямку в`їзду до Республіки Польща 28.02.22 та у напрямку виїзду з неї 06.03.22 року підтверджується копією її паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

Сторони не заперечували обставину того, що з 28 лютого до 04 березня 2022 року були робочими днями.

10.03.2022 року начальник СОП ОСОБА_7 звернувся до генерального директора ВП «РАЕС» з листом про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у зв`язку відсутністю на роботі з 28.02.2022 року до 04.03.2022 року без поважних причин. Вказана обставина підтверджується копією відповідного листа.

Відповідно до копії подання від 12.03.2022 року, генеральний директор ВП «РАЕС» звернувся до голови ППО ВП «РАЕС» з проханням надати згоду на звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

22.03.2022 року профспілковий комітет ППО ВП «РАЕС» надав згоду на звільнення позивача ОСОБА_1 з посади начальника промислово-санітарної лабораторії СОП, що підтверджується копією постанови від 22.03.2022 року № 43/03.

23.03.2022 року позивача ОСОБА_1 наказом генерального директора ВП «РАЕС» № 563ос від 23.03.2022 року звільнено з посади начальника лабораторії промислово-санітарної лабораторії служби охорони праці на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин.

Позивач оспорює правомірність зазначеного наказу, вказує, що була відсутня на роботі з поважних причин. Зокрема, вказує, що не була у цей період на роботі у зв`язку з перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати, а з 01 до 04 березня крім цього у зв`язку з перебуванням на лікуванні.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 25 Закону України «Про відпустки», відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку пенсіонерам за віком строком до 30 календарних днів.
Пунктом 6 розділу 1 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України від 29.12.2004 року № 336, конкретний перелік посадових обов`язків визначається посадовими інструкціями керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, які розробляють і затверджують на основі Довідника роботодавці, ураховуючи конкретні завдання та обов`язки,
функції, права, відповідальність працівників цих груп та особливості штатного розпису підприємства, установи, організації.
Згідно з копією Посадової інструкції начальника промислово-санітарної лабораторії, з якою ОСОБА_1 ознайомлена 28.05.2021 року, начальник лабораторії повинен керуватись у своїй діяльності, зокрема, організаційно-розпорядчими документами ВП «РАЕС».
П.п. 6.9.1 Інструкції про порядок надання відпусток працівникам ВП «РАЕС» № 051-3-І-УК, регламентовано, що відпустка без збереження заробітної плати надається на підставі заяви працівника та доданих до неї підтверджуючих документів. Зі змісту п.п. 6.9.2-6.9.3 цієї Інструкції випливає, що така відпустка надається на підставі заяви працівника погодженої з керівником вищої ланки управління за напрямком роботи, із обов`язковим зазначенням в ній обставин або причини необхідності у такій відпустці.
Позивач ОСОБА_1 не подала до суду доказів звернення до адміністрації підприємства із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати на період з 28.02.2022 року до 04.03.2022 року, погодження такої заяви із керівником вищої ланки та зазначення у такій заяві обставин або причин необхідності у такій відпустці. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем не доведено викладених обставин, у суду відсутні підстави для висновку, що вона набула права на відпустку без збереження заробітної плати з 28.02.2022 року до 04.03.2022 року.
В судовому засіданні позивач пояснила, що узгодила отримання відпустки з начальником СОП ОСОБА_6 24.02.2022 року, а строки з ним погодила усно по телефону 27.02.2022 року, коли перетинала кордон з Польщею.
Проте такі її доводи спростовуються показаннями ОСОБА_6 . Так, останній у судовому засіданні як свідок показав, що 24.02.2022 року до нього підійшла ОСОБА_1 з проханням погодити їй відпустки без збереження заробітної плати на 24 25 лютого 2022 року та з 28 лютого 2022 року. Він їй погодив відпустки на 24-25 лютого, а щодо відпустки з 28 лютого сказав, що це питання розгляне 28 лютого. 27 лютого 2022 року до нього зателефонував головний інспектор та повідомив про те, щоб усі працівники його підрозділу з 28 лютого були на робочих місцях. Він почав обдзвонювати усіх підпорядкованих йому керівників, у тому числі зателефонував до ОСОБА_1 . Вона повідомила про те, що виїжджає за кордон до Польщі і має намір завтра повернутись до України. Він не погоджував їй заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати, проте сказав, що на власний ризик зможе відобразити її присутність на роботі протягом 1-2 днів. Проте, оскільки ОСОБА_1 не з`явилась на роботі 01.03.22 року, він почав у складі комісії складати акти про відсутність її на роботі. Після цього передав складені акти до управління кадрів для прийняття рішення. Брав участь у засіданні профкомітету, на якому розглядалось питання щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади. Участь у ньому також брала ОСОБА_1 та давала відповіді на поставлені питання. Будь-яких документів на підтвердження хвороби ОСОБА_1 не подавала.
Допитана у судовому засіданні ОСОБА_8 показала, що вона виконує обов`язки з табелювання робочого часу працівниками СОП ВП «РАЕС», у тому числі ОСОБА_1 25.02.2022 року вона у себе на робочому місці виявила заяву ОСОБА_1 про надання відпустки без збереження заробітної плати з 28.02.2022 року, у якій не було зазначено дати закінчення відпустки, не було резолюції керівника ОСОБА_6 про її погодження. ОСОБА_1 усно сказала, щоб ця заява була у неї, а потім вона повідомить, що з нею робити. Будь-яких вказівок від ОСОБА_1 щодо подальшого використання цієї заяви вона не отримувала. Підставою визнання особи у відпустці без збереження заробітної плати є наказ з управління кадрів. Такого наказу на ОСОБА_1 не надходило. Оскільки ОСОБА_1 не було на робочому місці у період з 28 лютого до 04 березня 2022 року, вона брала участь у складанні актів про її неявку на робоче місце. На той час їй не було відомо про причини неявки на роботу ОСОБА_1 .
Відповідно до копії вказівки генерального директора № 11 від 24.02.2022 року, призупинено оформлення та надання відпусток керівникам усіх ланок управління на період воєнного стану та зобов`язано у подальшому будь-які відпустки надавати з дозволу керівника підрозділу та за погодженням з керівником функціонального напряму. З такою вказівкою ОСОБА_1 ознайомлена 24.02.2022 року, що підтверджується переліком завдань (резолюцій) на виконання щодо документу та не оспорюється позивачем. Зважаючи на те, що в силу вимог п. 1.4 посадової інструкції позивача, її посада відноситься до категорії «керівник», суд доходить висновку, що позивач достовірно знала про заборону надання їй відпустки у період воєнного стану. Крім того, позивач вказує лише на те, що погоджувала відпустку з керівником підрозділу, проте жодних доводів про погодження такої заяви з керівником функціонального напрямку до суду не подала.
Дослідивши копію заяви ОСОБА_1 про надання відпустки без збереження заробітної плати, суд звертає увагу, що заява не містить дати її складання, дати до якої позивач мала намір взяти відпустку або кількості днів перебування у відпустці, не містить записів про додатки до заяви, всупереч того, що позивач доводить, що додавала копію пенсійного посвідчення. Також, на заяві відсутні будь-які резолюції щодо її погодження.
Викладені обставини дають підстави суду для висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про надання відпустки без збереження заробітної плати не погоджена керівником її підрозділу та керівником функціонального напрямку, а отже позивач не набула права на відпустку без збереження заробітної плати на період з 28 лютого до 04 березня 2022 року.
Доводячи обставину про те, що з 01.03.2022 року до 04.03.2022 року не змогла з`явитись на робоче місце з поважних причин, позивач вказала, що вона у цей час хворіла.

Проте, такі обставини не підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні. Так, відповідаючи на поставлені запитання позивач пояснила, що температура у неї піднялась близько 15 години 01.03.2022 року, а до лікаря звернулась приблизно о 20 годині. Враховуючи те, що за розпорядком роботи позивач зобов`язана була приступити до роботи о 7 год. 40 хв. 01.03.2022 року, проте у цей час перебувала за межами України, суд доходить висновку, що вона не мала наміру приступити до роботи 01.03.2022 року.

На підтвердження хвороби, позивач ОСОБА_1 подала до суду довідку від 04.03.2022 року від імені лікаря ОСОБА_9 . У судовому засіданні позивач пояснила, що у Республіці Польща волонтери знайшли їй лікаря ОСОБА_9 , яка теж виїхала за кордон з України, і остання прийняла її. 01.03.2022 року ОСОБА_9 оглянула її, виписала ліки, які необхідно приймати. Після чого, 04.03.2022 року вона повторно з`явилась на прийом до цього лікаря, яка знову її оглянула та виписала вказану довідку.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Пунктом 2.2. цієї ж Інструкції визначено, що видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється.
Враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку про те, що довідка лікаря ОСОБА_9 від 04.03.2022 року є неналежним доказом підтвердження тимчасової непрацездатності позивача. Крім того, до суду не подано доказів, про те, що діагноз зазначений у довідці є підставою для визнання особи позивача тимчасово непрацездатною.
Таким чином, позивач не подала доказів наявності поважних причин відсутності на роботі у період з 28 лютого до 04 березня 2022 року, а отже така обставина є підставою для висновку, що вона була відсутня на робочому місці у вказаний період без поважних причин.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (ч. 1 ст. 147 КЗпП). Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі N 235/5659/20 зазначено, що: "прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності".

Враховуючи, що у судовому засіданні встановлені обставини відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці на ВП «РАЕС» у період з 7 год. 40 хв 28.02.2022 року до 16 год. 25 хв. 04.03.2022 року та поважних причин її неявки судом не встановлено, суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 допустила прогул, а отже у ВП «РАЕС» були підстави для її звільнення із займаної відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалюючи таке рішення суд враховує те, що в силу вимог Постанови КМУ № 1109 від 09.10.2020 року, ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» відноситься до об`єктів критичної інфраструктури та рішенням Вараської міської ради від 20.02.2022 року № 1374-рр-VII зобов`язано ВП РАЕС визначити режим роботи з урахуванням особливостей виробничої діяльності підприємства для сталого та безперебійного функціонування енергетичного об`єкту при одночасному забезпеченні захисту персоналу.

У зв`язку з викладеним у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП НАЕК «Енергоатом» слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, ст. ст. 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення через Кузнецовський міський суд Рівненської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження чи прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС», місце знаходження м. Вараш, .

Повне рішення виготовлене 01.06.2022 року.

Головуючий суддя І.Ю.Зейкан