Справа № 523/9110/21
Провадження №2/523/858/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"12" січня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.10.2020 року о 15:00, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та відповідача ОСОБА_2 , який керуючи транспортним засобом «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді з автомийки не надав переваги в русі автомобілю марки «Nissan Almera», державний номер НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку експертного дослідження № 25 ОД, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Nissan Almera» становить: 9 370 грн. 67 коп. У зв`язку з викладеним, просить стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування завданих внаслідок ДТП збитків у розмірі: 9 370 грн., 67 коп., а також понесені судові витрати у розмірі: 1 923 грн. 20 коп.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, разом з цим, 12.01.2022 року (вх. № 141/22) на адресу суду надійшла заява позивача про можливість розгляду справи у її відсутність, в якій остання зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку (а.с.35).

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у встановленому законом порядку, а саме, шляхом направлення йому судової повістки за місце реєстрації (а.с.26-27; 33-34). Заяв від відповідача про розгляд справи за його відсутності, відкладення слухання справи або відзиву до суду не надходило, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Відповідно до положення п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України судові повістки фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилаються за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до положення ч. 1 ст. 131 ЦПК України - учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач відзиву на позов або письмових пояснень щодо позовних вимог не надав, а тому суд розглядає справу за наявними у ній доказами.

Судом встановлено що, 11.10.2020 року о 15:00 годині, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та відповідача ОСОБА_2 , який керуючи транспортним засобом «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді з автомийки не надав переваги в русі автомобілю марки «Nissan Almera», державний номер НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно висновку експертного дослідження від 23.10.2020 року № 25ОД, виконаного Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Nissan Almera», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП від 11.10.2020 р. визначена рівній 9 370 грн. 67 коп. (а.с.9-17).

Крім того, суду надана квитанція від 20.10.2020 року про оплату послуг проведення судової експертизи у розмірі: 1015 грн. 20 коп. (а.с.18).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач у справі, в наслідок ДТП отримала матеріальні збитки, та відповідно до висновку експертного дослідження розмір збитків становить: 9 370 грн. 67 коп.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач у справі ОСОБА_2 , не надав доказів щодо наявності в нього договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 Цивільного кодексу України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Враховуючи викладене, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини, шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Проводячи оцінку поданих доказів, суд вважає, що саме неправомірними діями відповідача, які полягали у порушенні Правил дорожнього руху, позивачу заподіяно шкоду.

Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, суд, керуючись положеннями ст. ст. 76-80, 89 ЦПК України, виходить з того, що завдана шкода становить 9 370 грн. 67 коп., що підтверджується висновком експертного дослідження, інших доказів на спростування вказано суду не надано, про їх витребування питання не порушувалось.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1187, 1192 ЦК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) відшкодування завданих збитків у розмірі: 9 370 грн. 67 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі: 908 грн., та витрати пов`язані з оплатою експертного висновку у розмірі: 1015 грн. 20 коп., всього стягнути: 1 923 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 17 січня 2022 р.

Суддя: