КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
№ апеляційного провадження: 22-з/824/28/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.
25 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді - Семенюк Т.А
Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,
при секретарі - Максюк І.Г.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві заяву Архіпова Олександра Юрійовича в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Складсервіс Україна» про відшкодування збитків, -
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 424 512 грн. в якості відшкодування збитків, завданих ДФС у м. Києві внаслідок неповернення вилученого у ОСОБА_2 товару.

Не погоджуючись з рішенням суду, Коваль І.С. в інтересах ГУ ДФС у м. Києві подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року апеляційні скарги ГУ ДФС у місті Києві залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року залишено без змін.

29 листопада 2021 року на адресу апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката Архіпов О.Ю. про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу, посилаючись в обґрунтування заяви на те, що відповідно до Договору про надання правової допомоги №01-10/20 від 02 жовтня 2020 року, Додаткової угоди № 3 від 20 вересня 2021 року, Акту про виконання договору щодо надання правової допомоги (детальний опис правничої допомоги) та приймання-передачі наданих послуг від 23 листопада 2021 року, фактичний розмір понесених ОСОБА_2 судових витрат, у зв`язку з розглядом справи № 761/40806/20 в апеляційній інстанції склав 20 000 грн.

Зазначає, що такий розмір понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт, витраченим часом та обсягом, у зв`язку з чим просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ГУ ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи заяви, перевіривши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу, 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас,зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судому постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61?21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У разі недотримання вимог ч.5 ст. 137 ЦПК України,суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Така правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19).

ГУ ДФС у м. Києві обґрунтованого клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу подано не було, як і не було надано заперечень щодо заяви про ухвалення додаткового рашення.

У постанові Верховного Суду №308/15007/15-ц від 15.05.2019 суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 140 ЦПК України розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження,забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року по справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,правнича допомога ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції надавалась адвокатом Архіповим О.Ю., який здійснював представництво інтересів позивачана підставі Договору № 01-10/20 про надання правової допомоги від 02.10.2020 року (а.с. 26 т. 2) та ордеру на надання правової допомоги серія АА №1140953 від 21.09.2021року(а.с. 200 т. 2).

У відзиві на апеляційні скарги від 18.10.2021 року представник позивача зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу буде становити 20 000 грн. (а.с. 198 т. 2).

Згідно п. 1.1. Договору № 01-10/20 про надання правової допомоги від 02.10.2020 року, Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту (позивачу) за його дорученням на умовах і в порядку, визначених Договором, а клієнт зобов`язується прииняти та оплатити надану правову допомогу.

Пунктом 4.1 Договору, визначено, що обсяги та види правової допомоги, порядок і строки оплати, а також розміри винагороди Адвокатського бюро за надання правової допомоги за Договором визначаються сторонами в додаткових угодах до Договору, які становитимутьйого невід`ємні частини.

20.09.2021 року між позивачем та Адвокатським бюро було укладено Додаткову угоду № 3 до вказаного Договору (а.с. 30 т. 2).

За змістом п. 1.1. Додаткової угоди, Адвокатське бюро зобов`язується надавати клієнтові (позивачу) правову допомогу щодо належного представництва інтересів клієнта у Київському апеляційному суді за апеляційними скаргами Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08.07.2021 та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 761/40806/20, зокрема, але не обмежуючись, наступнуправову допомогу:підготовка та подання в інтересах клієнта відзиву на апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08.07.2021 та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 761/40806/20; підготовка та подання процесуальних та інших документів правового характеру при розгляді справи судом; участь у судових засіданнях по справі; участь у переговорах з учасниками спору та представництво інтересів клієнта у відносинах з третіми особами щодо предмету Додаткової угоди; виконання інших дій, що випливають зі змісту Договору та Додаткової угоди.

При цьому п. 2.1. Додаткової угоди було визначено, що вартість правової допомоги Адвокатського бюро становить 20 000,00 грн., яка виплачується на підставі виставленого Адвокатським бюро рахунку.

23.11.2021 року між позивачем та Адвокатським бюро складено Акт про надання правової допомоги за Додатковою угодою (а.с. 31 т. 2).

Згідно п. 1 зазначеного Акту, Адвокатське бюро у період з 20.09.2021 по23.11.2021 надало клієнту, а клієнт прийняв наступну правову допомогу (послуги): підготовка та подання до Київського апеляційного суду заяви щодо отримання документів по справі №761/40806/20 (копій апеляційних скарг) в електронному вигляді; вивчення та аналіз апеляційних скарг ГУ ДФС в м. Києві на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08.07.2021 та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.07.2021; підготовка та подання до Київського апеляційного суду відзиву на апеляційні скарги ГУ ДФС у м. Києві; участь у судових засіданнях в приміщенні Київського апеляційного суду; підготовка та подання до Київського апеляційного суду письмових пояснень щодо питань, які виникли при розгляді справи №761/40806/20; моніторинг інформації по справі№761/40806/20, інформування про її хід та вчинені процесуальні дії.

23.11.2021 року Адвокатським бюро було виставлено Пендзину О.О. рахунок №1, який позивач сплатив 24.11.2021 року згідно платіжного доручення №@2PL947724 в розмірі 20 000 грн. (а.с. 33 т. 2).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження №К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи заявника щодо наявності усіх необхідних документів на підтвердження фактуреальної сплативідповідачемсуми грошових коштів за надану правову допомогу у вказаній справі, а також враховуючи те, що відповідачем не надано будь-яких заперечень щодо розміру таких витрат на правничу допомогу, вважає, за можливе задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 270, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалити додаткову постанову у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Складсервіс Україна» про відшкодування збитків.

Заяву Архіпова Олександра Юрійовича в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві(адреса місце знаходження:04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) на користь ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Додаткова постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді