Ухвала

Іменем України

26.05.2022 м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Омельченко І.І.,

секретаря судового засідання Логвиненко А.В.,

розглянувши заяву представника позивача адвоката Книш Сергія Івановича про забезпечення позову,

Встановив:

У провадженні Кобеляцького районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

25 травня 2022 року від представника позивача адвоката Книш С.І. надійшла заява про забезпечення позову повторно. Заява мотивована тим, що по даній справі предметом позову є стягнення боргу за договором позики в розмірі 3 266 587,46 грн., з яких 100 830,14 доларів США (на день подання позову за курсом НБУ станом на 03.06.2021 року становить 2 757 190,10 грн., 500 000, грн. проценти, 830,14 доларів США 3% річних (на день подання позову за курсом НБУ станом на 03.06.2021 року становить 22 700,10 грн.).

20.01.2021 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20.01.2021 року частково задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

04.02.2022 року до Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) направлено заяву про примусове виконання ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20.01.2022 року.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 68743805 від 22.02.2022 року, нерухоме майно, зазначене в ухвалі Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20.01.2020 року, згідно даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на праві власності боржнику не належить та переоформлено на інших осіб.

03.02.2022 04.02.2022 року зареєстровано право власності за ФГ «Некст», тобто вже після ухвалення Кобеляцьким районним судом Полтавської області рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 . Арешт накладено лише на рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Представник позивача вважає, що забезпечення позову є необхідним у зв`язку із тим, що у випадку прийняття судом рішення про задоволення позову щодо стягнення з відповідача боргу, відповідач не виконає рішення добровільно, оскільки тривалий час ухиляється від виконання свого обов`язку повернути грошові кошти (з 20.11.2019). Також, сума боргу за договором позики є значною (3 266 587,46 грн.), а тому існує вірогідність того, що відповідач може відчужити своє майно та втратити власні грошові кошти, що значно ускладнить відновлення порушених прав позивача, та буде підставою для ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду.

Таким чином, адвокат Книш С.І. вважає, що відповідач вчинив дії, спрямовані на відчуження майна з метою ухилення від повернення боргу позивачу та виконання рішення суду, а невжиття заходів щодо забезпечення позову може призвести в подальшому до утруднення чи невиконання можливого рішення суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у постановах від 01 грудня 2021 року (справа № 569/5761/19) та від 24 лютого 2021 року (справа № 755/5333/20) зазначив, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

Так, між сторонами існує спір щодо стягнення боргу в сумі 3 266 587,46 гривень.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20.01.2021 року заяву про забезпечення позову частково задоволено, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 68743805 від 22.02.2022 року, право власності на нерухоме майно, на яке накладено арешт згідно ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20.01.2020 року, зареєстровано за ФГ «Некст» та ОСОБА_3 . Арешт накладено лише на рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

На час вирішення питання про забезпечення позову, ФГ «Некст» та ОСОБА_3 не залучались до участі у справі, а позовні вимоги до них не заявлялись. Тому підстави для накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ФГ «Некст» та ОСОБА_3 , що не є відповідачами по даній справі, відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 260 ЦПК України, суд, -

Постановив:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Книш Сергія Івановича про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

Суддя