РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1651/21

Провадження №2/568/119/22

31 травня 2022 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Гуменюк Г.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Радивилів цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Козинської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Козинської сільської ради, третя особа Дубенська районна державна адміністрація про визнання права на спадкове нерухоме майно - земельну частку (пай).

В обґрунтування позову позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка (пай), що належала йому відповідно до сертифікату про право на земельну частку (пай). За життя батько зробив розпорядження стосовно належного йому майна, склавши заповіт, відповідно до якого все належне йому мано заповів сину ОСОБА_3 . Брат прийняв спадщину після смерті батька, оскільки проживав разом з ним на час відкриття спадщини. Однак не оформив свої спадкові права. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших спадкоємців після його смерті немає, позивач є єдиною спадкоємицею. В жовтні 2007 року позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв`язку із втратою оригіналу сертифікату про право на земельну частку пай. За вказаних обставин позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай), як спадкове майно після смерті брата в порядку спадкової трансмісії.

Ухвалою судді Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

21 лютого 2022 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, виключено з числа осіб, залучених до участі у справі Дубенську районну державну адміністрацію як третю особу без самостійних вимог на предмет спору.

В судове засідання позивач та її представник адвокат Бірук Т.Б. не з`явилися, подавши заяву про розгляд справ за їх відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Козинської сільської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, при вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», в разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку суд з врахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 від 17.02.1998 року, актовий запис №1 від 17.02.1998 року (а.с.10).

ОСОБА_2 зробив розпорядження стосовно належного йому майна, склавши 04.02.1998 року заповіт, посвідчений заступником голови Добриводської сільської ради Радивилівського району Климюк А.М., відповідно до якого все належне йому майно в рівний частинах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . (а.с.14)

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 20.02.1991 року, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.9)

Після одруження 05.08.1978 року з ОСОБА_5 ОСОБА_1. змінила прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_3 (а.с.8)

ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0109573, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №3526, що підтверджено інформацією Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області. (а.с.41)

ОСОБА_2 до своєї смерті був постійним жителем АДРЕСА_1 та до складу його сім`ї входив син ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою Козинської сільської ради №02-27/250/2 від 04.10.2021 року. 9а.с.16)

Державним нотаріусом Радивилівської районної нотаріальної контори Забожною Л.Л. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , в в`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. (а.с.18)

Про втрату оригіналу сертифікату про право на земельну ділянку (пай) серії РВ №0109573 виданий 21.01.1997 року на ім`я ОСОБА_2 розміщено оголошення в газеті «Прапор перемоги» за 26.02.2021 року №9 (а.с.15).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 актовий запис №18 від 02.09.2007 року (а.с.61)

Згідно витягу №11586075 про реєстрацію в спадковому реєстрі, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 заведено спадкову справу (а.с.6)

Згідно інформації Радивилівської районної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкова справа не заводилась. (а.с.57)

Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 Радивилівською районною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за заявою ОСОБА_1 . (а.с.59-76).

Згідно роз`яснень ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Оскільки, смерть спадкодавця ОСОБА_2 наступила до 01.01.2004, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За життя, ОСОБА_2 залишив заповіт, відповідно до якого спадкоємцями після його смерті в рівних частках є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Після його смерті в управління та володіння спадковим майном вступив його син ОСОБА_3 , оскільки проживав на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем.

Таким чином, судом також встановлено, що своє право на успадковане майно після смерті ОСОБА_2 його син ОСОБА_3 у встановленому порядку не оформив, оскільки згідно ст. 560 ЦК УРСР 1963 року, оформлення спадщини на той час було правом, а не обов`язком спадкоємця.

Враховуючи, що брат позивача ОСОБА_3 помер після 01.01.2004, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують своє право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла його сестра ОСОБА_1 , звернувшись у визначений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини.

Враховуючи той факт, що брат позивача ОСОБА_3 не оформив свого права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_2 , тому право на прийняття належної йому спадщини в порядку ч.1 ст. 1276 ЦК України перейшло до його спадкоємця позивача ОСОБА_1 в порядку спадкової трансмісії.

Таким чином, позивач у справі є спадкоємцем ОСОБА_2 за спадковою трансмісією.

Оскільки, у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Обставин, які б вказували, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає.

Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи норму ч. 4 ст. 206 ЦПК України, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Керуючись п.п.16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст.15, 16, 1220, 1216, 1218, 1258, 1261, 1268, 1276, 1268 ЦК України, ст. 4, 13, 81, 141, ст.200, ст.206, ст.263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Козинської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай), що належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) (серія РВ №0109573 від 21 січня 1997 року), в порядку спадкової трансмісії після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_5 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , місце проживання с.Добривода Дубенського району Рівненської області.

Відповідач: Козинська сільська рада, , адреса с.Козин вул..Берестецька, 145 Дубенського району Рівненської області

Суддя В.О. Троцюк