25.01.2022 Єдиний унікальний номер 205/596/22
Провадження № 2з/205/130/22
УХВАЛА

25 січня 2022 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Приходченко О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21 січня 2022 року поштою направив до суду заяву про забезпечення позову, яка подається до суду до подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики і яка надійшла до суду 24 січня 2022 року.

У своїй заяві ОСОБА_1 просив накласти арешт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 ; заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 , оскільки 1 грудня 2021 року ОСОБА_2 не було повернуто отриману ним за договором позики від 1 грудня 2018 року, суму боргу у розмірі 600 000 гривень, що призвело до порушення прав заявника, а тому невжиття заходів забезпечення у разі задоволення позовних вимог може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки ОСОБА_2 може здійснити відчуження належного йому майна.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Накладення арешту та заборона вчиняти певні дії є видами забезпечення позову, передбаченими п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Перевіривши заяву про забезпечення позову, суд вважає можливим заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 , до розгляду справи по суті, оскільки ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу, розмір якої становить 600 000 гривень, тому можливе відчуження належного ОСОБА_2 майна може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду по справі та призведе до порушення прав ОСОБА_1 у разі задоволення позовних вимог.

Суд вважає, що у даному випадку такий вид забезпечення позову є співмірним із вимогами, які заявник має намір заявити у позовній заяві про стягнення боргу.

Що стосується вимог про накладення арешту на зазначений об`єкт нерухомого майна, то судом зазначається про таке.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження. Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Разом з тим, слід зазначити, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Згідно із п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, оскільки такий вид забезпечення позову є занадто суворим і у разі його вжиття буде порушено права теперішнього власника нерухомого майна, заборони вчиняти певні дії буде цілком достатньо для запобігання наступного відчуження вказаного вище майна, а тому у задоволенні заяви в цій частині заявнику слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 149, п. 2 ч. 1 ст. 150, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 260, п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), до розгляду справи по суті.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя О.С. Приходченко

.