Справа № 466/1668/22
Провадження № 2/466/1411/22
У Х В А Л А

31 травня 2022 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Репета К. М.

з участю: представника позивача Лазора А. О.

представників відповідачів Щекуна О. А., Бігун З. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання представника відповідача Міністерства юстиції України Ган Христини Петрівни про закриття провадження та клопотання представника відповідача Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Бігун Зоряни Василівни про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

04 травня 2022 року на адресу суду представником відповідача Міністерства юстиції України Ган Х. П. та представником відповідача Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Бігун З. В. подані клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотань посилаються на те, що відповідно до Статуту Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі ЛНДІСЕ), інститут є державною спеціалізованою установою, яка належить до сфери управління Міністерства юстиції України і відповідно до законодавства здійснює судово-експертну та наукову діяльність у галузі криміналістики і судової експертизи.

Згідно з п. 5.1 Статуту ЛНДІСЕ, інститут очолює директор, який працює за контрактом з Міністерством юстиції України та призначається на посаду і звільняється з посади наказом Міністерством юстиції України.

З метою врегулювання трудових відносин, між Міністерством юстиції України та ОСОБА_1 було укладено контракт, відповідно до якого визначено основні умови перебування позивача на посаді директора ЛНДІСЕ, а також обумовлені права та обов`язки сторін.

Тобто, оформлення правовідносин з ОСОБА_1 стосовно здійснення нею керівництва ЛНДІСЕ здійснювалося за безпосередньої участі суб`єкта владних повноважень, який одночасно є органом управління зазначеної державної установи.

При цьому, участь у правовідносинах, які є предметом оскарження, зокрема, суб`єкта владних повноважень Міністерства юстиції України, свідчить на думку представників відповідачів, про публічно-правовий характер таких відносин.

Звільнення з посади позивача ОСОБА_1 відбувалось не у порядку звичайних трудових (контрактних) відносин, а здійснювалось у рамках реалізації міністерством соціального законодавства.

На переконання відповідачів Міністерства юстиції України та Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, розгляд спору, який за характером та суб`єктним складом правовідносин належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, неможливо здійснювати у порядку цивільного судочинства.

Відтак, представник відповідача Міністерства юстиції України Ган Х. П. та представник відповідача Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Бігун З. В. просять суд закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. 255 ЦПК України.

31 травня 2022 року на адресу суду представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Лазор А. О. подано письмові заперечення на клопотання про закриття провадження.

В обґрунтування заперечень посилається на те, що Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України (далі ЛНДІСЕ) не є державним органом чи органом державної влади, а робота директора державної установи не належить до публічної служби, визначеної КАС України.

Відповідно до п. 1.1 Статуту ЛНДІСЕ, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 10.03.2021 № 919/5, останній є державною спеціалізованою установою, яка належить до сфери управління Міністерства юстиції України. У пункті 1.6 Статуту визначено, що Інститут є юридичною особою, яку очолює директор за контрактом з Міністерством юстиції України та призначається на посаду і звільняється з посади наказом Міністерства юстиції України.

Повноваження Міністра як керівника міністерства щодо призначення на посади і звільнення з посад керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління цього міністерства, передбачене також у п. 12 ч. 2 ст. 8 Закону України від 17.03.2011 № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади».

Вважає, що з моменту укладення контракту між позивачем та Міністерством юстиції України виникли трудові правовідносини, захист яких підлягає в порядку цивільного судочинства.

Позивачем пред`явлено позов про скасування наказу про звільнення директора державної установи та зобов`язання вчинити певні дії не у сфері публічно-правових відносин, та які не пов`язані із здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, що згідно ст. 19 КАС України є необхідними ознаками для віднесення справи до юрисдикції адміністративних судів.

Відтак представник позивача вважає, що даний спір не є спором щодо звільнення з публічної служби, Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України, з посади директора якого була звільнена позивач, не є органом державної влади, а між сторонами існували трудові відносини, тому просить відмовити у задоволенні клопотання відповідачів про закриття провадження.

У судовому засіданні засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лазор А. О. просив відмовити у клопотанні представників відповідачів про закриття провадження.

У судовому засіданні представник відповідача Міністерства юстиції України Ган Х. П. та представник відповідача Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Бігун З. В. подані клопотання про закриття провадження у справі підтримали та просили такі задовольнити.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши подані клопотання, приходить наступного висновку.

Позивач звертаючись з цивільним позовом, просить визнати недійсним запис № 21 у трудовій книжці позивача від 01.03.2022; визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 226/к від 21.02.2022 «Про звільнення», яким ОСОБА_1 з 01.03.2022 звільнено за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України з достроковим припиненням Контракту № 11 від 18 грудня 2020 року з посади директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; визнати незаконним та скасувати наказ Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 48-О від 28.02.2022 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2022 № 226/к»; поновити ОСОБА_1 на посаді директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з 02 березня 2022 року; стягнути з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 02.03.2022; стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 150000,00 грн.; покласти на Міністерство юстиції України судові витрати.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 1, 2, ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З вищезазначених норм встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на трудові спори, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї. При наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу», державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Вказана позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 по справі № 815/6096/17.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не була державним службовцем, оскільки присягу державного службовця не приймала, рангу не присвоювалося за даною посадою та відповідно до п. 1.1 Статуту Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 10.03.2021 № 919/5, останній є державною спеціалізованою установою, яка належить до сфери управління Міністерства юстиції України, Інститут є юридичною особою, яку очолює директор за контрактом з Міністерством юстиції України та призначається на посаду і звільняється з посади наказом Міністерства юстиції України. Відтак, директор Інституту не є державним службовцем.

Таким чином судом встановлено, що посада на якій перебував позивач, не відноситься до публічної служби, тобто у даній справі відсутній спір з приводу прийняття громадян на публічну службу та її проходження, а є виключно трудовим спором, у зв`язку з чим повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Відтак спір між сторонами виник із трудових відносин, за своєю правовою природою не пов`язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто, не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України.

З наведених підстав, суд приходить висновку, що в задоволенні клопотань представників відповідачів про закриття провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 206, 247, 255, 259-261 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотань представника відповідача Міністерства юстиції України Ган Христини Петрівни про закриття провадження та представника відповідача Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Бігун Зоряни Василівни про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 02 червня 2022 року.

Суддя: П. Т. Едер