Справа № 132/454/22
Ухвала

Іменем України

02 червня 2022 року Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання ГОРДІЄНКО А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Калинівський відділ державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та Акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання протиправною бездіяльності та скасування постанови про накладення арешту на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2022р. до Калинівського районного суду Вінницької області із вказаною скаргою звернулася ОСОБА_1 , в якій просить: визнати протиправною бездіяльність начальника заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції Оніщенка Віктора Миколайовича, яка полягала у незняті арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачеві 30.03.2015 року; та скасувати постанову про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони його відчуження за номером 41847227, видану 04.02.2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції Химерою Галиною Миколаївною, у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. В обґрунтування цих вимог зазначила, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі № 2-741-210 від 25.06.2010р. з неї на користь ПАТ «Універсал Банк» був стягнутий борг у розмірі 160774грн.37коп. На підставі цього рішення, 04.08.2010р. був виданий виконавчий лист, із яким ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції із заявою про його примусове виконання, на підставі якого було відкрите виконавче провадження № 41847227, в рамках якого накладено арешт на все нерухоме майно боржника, про що внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером: 4560164 (спеціальний розділ) відповідно до рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області Дмуховської Г.В. за індексним номером: 10632042 від 04.02.2014 року. Вподальшому, заступником начальника Відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції Оніщенко В.М. згідно п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено 30.03.2015р. постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Оскільки арешт уповноваженою особою органу ДВС не знятий, він вимушений звернутися до суду із вказаною скаргою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2022р., скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 16.02.2022р. відкрив за нею провадження, призначив до судового розгляду.

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 17.05.2022р., залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи АТ «Універсал Банк».

Скаржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, згідно якої просить скаргу розглянути за її відсутності, вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Заінтересовані особи уповноважені представники Калинівського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та АТ «Універсал Банк» в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду скарги були повідомлені в передбаченому законом порядку, із будь-якими заявами та/або клопотаннями про відкладення її розгляду до суду не зверталися, заперечень проти її задоволення не подали. Їх неявка згідно вимог закону не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

У частині першій статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (надалі Закон № 606-ХІV) в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-ХІV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону № 606-XIV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону № 606-XIV, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону № 606-XIV).

Частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковими для застосування судами.

Судом встановлено, що 25.06.2010р. Калинівським районним судом Вінницької області у справі № 2-741/2010 винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 , як з солідарного боржника, на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за Кредитним договором № CL 7567 від 06.12.2007р. в сумі 160307грн.17коп., державне мито в сумі 1603грн.07коп., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120грн.00коп.

За вказаним судовим рішенням, 04.08.2010р. був виданий виконавчий документ, із яким ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області із заявою про його примусове виконання, на підставі якого 04.02.2014р. було відкрите виконавче провадження № 41847227, в рамках якого постановою державного виконавця Химери Г.М. від 04.02.2014р. накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , про що внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером: 4560164 (спеціальний розділ) відповідно до рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області Дмуховської Г.В. за індексним номером: 10632042 від 04.02.2014 року.

Постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області Онищенко В.М. від 30.03.2015р., даний виконавчий лист повернутий стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно листа Калинівського відділу Державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 21.12.2021р. № 46401/18.6-25/10, станом на 21.12.2021р. вищевказаний виконавчий документ повторно до виконання не пред`являвся.

Відповідно до листа Калинівського відділу Державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 02.12.2021р. № 43702/18.6-25, згідно інформації із журналу вхідної кореспонденції та автоматизованої системи виконавчих проваджень, у відділі ДВС станом на 02.12.2021р. на примусовому виконанні будь-які виконавчі документи щодо боржника ОСОБА_1 відсутні.

З відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на скаргу ОСОБА_1 на дії або бездіяльність начальника Калинівського відділу Державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Ільченка В.А. слідує, що скаржнику було відмовлено у знятті обмеження, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в межах виконавчого провадження № 41847227, через відсутність законних підстав для зняття (скасування) арешту майна, та роз`яснено право вирішити це питання в судовому порядку.

Отже, установивши, що ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на її нерухоме майно, суд дійшов до переконливого висновку про те, що вона правомірно оскаржує бездіяльність та рішення державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - «Інструкція №512/5»), у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Як вищезазначено, за приписами статті 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Отже, арешт з майна боржника підлягав зняттю при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте цього зроблено не було.

Незважаючи на те, що виконавчий документ щодо боржника ОСОБА_1 на даний час не перебуває на примусовому виконанні, також відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження щодо цього ж боржника, майно останньої продовжує бути арештованим на підставі постанови державного виконавця.

Встановивши наведене, суд дійшов до висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Отже, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Оскільки постановою від 30.03.2015р., виконавче провадження № 41847227, з примусового виконання виконавчого документа № 2-741/10 від 04.08.2010р. закінчено, суд звертає увагу на те, що задоволення вимоги скаржника шляхом визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з нерухомого майна боржника при поверненні виконавчого листа стягувачеві, не буде достатнім та ефективним відновленням порушеного права скаржника.

Крім того, бездіяльність начальника заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції Оніщенка В.М. щодо незняття арешту з нерухомого майна боржника при поверненні виконавчого листа стягувачеві, не була оскаржена скаржником в передбаченому ст.13 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998р. № 202/98-ВР, ст.ст.6, 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-ХІV, ст.ст.383-385 ЦПК України (в редакції, чинній на час вчинення відповідних виконавчих дій) порядку.

З урахуванням вищевказаних обставин, визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з нерухомого майна боржника при поверненні виконавчого листа стягувачеві, не забезпечить поновлення порушеного права скаржника.

Щодо іншої вимоги скаржника про скасування постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції Химери Г.М. від 04.02.2014р. про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони його відчуження, то вона не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, оскільки за приписами ч.2 ст.451 ЦПК України (в редакції на час звернення до суду із скаргою), за результатами розгляду скарги суд лише вправі зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), тобто суд в даному конкретному випадку вправі лише зобов`язати скасувати оскаржувану постанову, а не скасувати її як таку.

Отже, скаржником обрано неефективний спосіб відновлення порушеного права.

Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів заявників, про захист яких вони просять.

Оскільки, повний захист скаржника неможливий у спосіб, про який він просить, суд з метою ефективності відновлення його прав, виходить за межі вимог поданої ним скарги, та за її результатами постановляє ухвалу, якою скасовує арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 04 лютого 2014 року у виконавчому провадженні № 41847227 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області Химерою Галиною Миколаївною, запис про обтяження якого внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером: 4560164 (спеціальний розділ) відповідно до рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області Дмуховської Галини Володимирівни за індексним номером: 10632042 від 04 лютого 2014 року.

При цьому слід зауважити, що вихід за межі вимог скарги, пов`язаний виключно із захистом саме тих прав, щодо яких подана скарга.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258-261, 268, 272-273, 353, 451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Калинівський відділ державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та Акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання протиправною бездіяльності та скасування постанови про накладення арешту на нерухоме майно задовольнити частково.

Скасувати арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 04 лютого 2014 року у виконавчому провадженні № 41847227 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області Химерою Галиною Миколаївною, запис про обтяження якого внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером: 4560164 (спеціальний розділ) відповідно до рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Калинівського районного управління юстиції Вінницької області Дмуховської Галини Володимирівни за індексним номером: 10632042 від 04 лютого 2014 року.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя