Справа № 146/1092/20
Провадження № 22-ц/801/276/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 рокуСправа № 146/1092/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю сторін: представника ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» - Купрія О.М., представника ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» - Ціхомського М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №146/1092/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис),

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року, яке ухвалене суддею Скаковською І.В. в Томашпільському районному суді Вінницької області, повний текст складено 17 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), мотивуючи позовні вимоги тим, що 26 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Продовольча компанія «Поділля» було укладено договір оренди землі № 0014.

21 серпня 2017 року у зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку відповідно до свідоцтва про право на спадщину було укладено додаткову угоду до договору оренди від 26 серпня 2010 року, якою здійснено заміну сторони договору оренди на ОСОБА_1 .

Договір оренди був підписаний сторонами і зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП « Центр ДЗК».

01 вересня 2020 року між ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 26 серпня 2010 року.

09 вересня 2020 року позивач подав заяву до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права оренди щодо земельної ділянки 2,3036 га.

Проте, право оренди позивач не зміг зареєструвати, оскільки в даному реєстрі було зареєстроване інше речове право на дану земельну ділянку за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина». ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» та ОСОБА_1 уклали договір № 042 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Позивач вважає, що договір емфітевзису суперечить приписам чинного законодавства України, оскільки укладений під час дії договору оренди. Власник земельної ділянки на час дії договору оренди земельної ділянки позбавлений права повторно передавати її в оренду чи інше право користування іншій особі. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), і право оренди земельної ділянки є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки для різних право набувачів. Чинне законодавство у сфері земельних відносин не передбачає можливості спільного (одночасного) використання земельних ділянок кількома особами на умовах договору емфітевзису і договору оренди.

Таким чином, позивач просив визнати недійсним договір оренди № 042 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір №042 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 04 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина», щодо земельної ділянки площею 2,3036 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0144, яка розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38785596 від 18 грудня 2017 року, ухвалене державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчуком Романом Анатолійовичем, щодо реєстрації права іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23989208 від 18 грудня 2017 року, за ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина», на підставі договору № 042 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 04 грудня 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,3036 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0144.

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23989208 від 18 грудня 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,3036 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0144 за ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина».

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Стягнути судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що договір емфітевзису був укладений під час дії договору оренди цієї ж земельної ділянки, оспорюваним правочином порушене право позивача на користування земельною ділянкою відповідно до умов договору оренди, а тому визнання недійсним цього договору забезпечить відновлення порушеного права ПАТ «Продовольча компанія «Поділля».

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка площею 2,30 га, кадастровий номер :01:000:0144 га належала ОСОБА_2 , що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV ВН №026144 (а.с.22).

За життя, 26 серпня 2010 року, ОСОБА_2 уклав договір оренди землі № 0014 з ЗАТ ПК «Поділля» строком на 10 років (а.с.17 18).

Спадкоємцем відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а.с.30).

ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0144 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що наявний витяг з ДРРП №94566758 від 15 серпня 2017 року (а.с.31).

У зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку до ОСОБА_1 , 21 серпня 2017 року було укладено додаткову угоду до договору оренди, якою здійснено заміну сторони договору оренди, а саме з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (відповідач у справі) (а.с.27).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10 вересня 2020 року, ПрАТ «Продовольча компанія» «Поділля» відмовлено у державній реєстрації іншого речового права, право оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0144 (а.с.34).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 18 грудня 2017 року на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0144 зареєстроване інше речове право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» (а.с.35).

Судом встановлено, що 04 грудня 2017 року договір № 042 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» (а.с.45 49).

З даного договору вбачається, що власник надає, а землекористувач приймає в користування земельну ділянку для ведення товарного сільського господарства з метою виробництва сільськогосподарської продукції. Даний договір укладено на сім років з дати передачі емфітевтичного права. Пунктом 5.1 договору передбачено, що землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 26 серпня 2010 року № 0114 який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30 грудня 2010 року за № 01 строком дії десять календарних років з дати його державної реєстрації, об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 2,3036 гектарів, у тому числі: рілля 2,3036 га, кадастровий номер : :01:000:0144.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, ЗК України, Законом України від 06 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV).

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону № 161-XIV)

Стаття 31 Закону № 161-XIV встановлює умови припинення договору оренди землі, а саме: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону № 161-XIV).

Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону № 161-XIV перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

У частині п`ятій статті 31 Закону № 161-XIV зазначено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 ЗК України.

За частинами першою та третьою статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Як вбачається з п.8.1. Договору емфітевзису від 04 грудня 2017 року, який укладений між відповідачами, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації емфітевзису.

Згідно п.8.10. Договору емфітевзису від 04 грудня 2017 року, право користування земельною ділянкою (емфітевзис) підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом. Обов`язки щодо реєстрації покладаються на землекористувача.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 18 грудня 2017 року на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0144 зареєстроване інше речове право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» (а.с.35).

Встановлено, що договір оренди, укладений між позивачем та ОСОБА_1 , є дійсним, у судовому порядку не оспорювався, строк оренди за ним не закінчився, а тому відповідно до положень ст. 629 ЦК України він підлягає обов`язковому виконанню сторонами. Будь-які підстави для його розірвання або припинення відсутні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що укладення відповідачем ОСОБА_1 оспорюваного договору за наявності дійсного Договору оренди свідчить про наявність у неї протиправного наміру відмовитися в односторонньому порядку від виконання цього договору з метою передачі земельної ділянки у користування відповідачу ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина».

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору №042 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 04 грудня 2017 року, суд першої інстанції, виходив з того, що ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» та ОСОБА_1 не мали права укладати оспорюваний договір, оскільки на момент його укладення та державної реєстрації, був дійсним договір оренди між ПрАТ «Продовольча компанія» «Поділля» та ОСОБА_1 №0014 від 26 серпня 2010 року. Вказане є підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів, вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими.

У підпункті 5.1. договору № 042 від 04 грудня 2017 року про право користування земельною ділянкою сільськогосподарських потреб (емфітевзис) встановлено, що землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 26 серпня 2010 року № 0114, укладеного між ОСОБА_2 (спадкоємець відповідач ОСОБА_1 ) та ПрАТ «ПК «Поділля» та зареєстрованого у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК» 30 грудня 2010 року за № 01.

Зазначене, з огляду на відкладальну умову набуття права за оспорюваним договором, виключає можливість порушення прав позивача як користувача земельною ділянкою за вказаним договором оренди землі від 26 серпня 2010 року № 0014 до закінчення терміну його дії.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки у зв`язку з укладанням 04 грудня 2017 року договору емфітевзису №042 суб`єктивне цивільне право та інтерес особи, яка звернулася до суду з цим позовом, не порушується, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійним договору емфітевзису №042.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №146/1677/18.

Щодо скасування рішення про державну реєстрацію та запису.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 22 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію прав закон не передбачав, тому суд першої інстанції помилково констатував необхідність застосування позивачем такого способу захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ефективним способом захисту є скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд першої інстанції в цій частині прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Проте, суд першої інстанції не врахував вищезазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду та прийшов до помилкового висновку про задоволення вимоги про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права, оскільки виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, рішення суду в частині задоволених вимог: 1. про визнання недійсним договору №042 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 04 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина», щодо земельної ділянки площею 2,3036 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0144, яка розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області; 2. про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23989208 від 18 грудня 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,3036 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0144 за ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина», підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ПрАТ «Продовольча компанія» «Поділля» на користь ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року в частині задоволення позовних вимог: 1. про визнання недійсним договору №042 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 04 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина», щодо земельної ділянки площею 2,3036 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0144, яка розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області; 2. про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23989208 від 18 грудня 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,3036 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0144 за ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина» - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.