ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1593/22 Справа № 180/1341/21 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до голови правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Едельвейс-Фортуна» Голуб Наталії Михайлівни про визнання бездіяльності у відмові прийняття та ненаданні відповіді на інформаційний запит (заяву) неправомірною та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 27 березня 2021 року, він, як опікун та діти-сироти подали до голови правління ОСББ «Едельвейс-Фортуна» ОСОБА_4 інформаційний запит, зареєстрований за вхідним № 1 від 27 березня 2021 року.

У запиті зазначено, що у 2020 році ОСОБА_4 та її підопічні працівники ОСОБА_5 та керівник будинку АДРЕСА_1 , використали його та його авторитет, вибравши його на безоплатній основі головою будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , не надавши ніяких документів. Чотири місяці він та діти працювали на безоплатній основі у якості голови ОСББ та прибиральниці сміття. Неодноразово зустрічався з начальником Марганецького місьководоканалу з питань течі каналізації. Питання вирішено: колодязь міськводоканалу почищено. Разом з цим йому вручили квитанцію з боргом у сумі 3 977,29 грн., який просив погасити за рахунок заробітної плати, коли він працював головою правління ОСББ «Едельвейс-Фортуна».

Позивач зазначає, що відповіді на свій запит не отримано по теперішній час, чим саме завдано моральну шкоду, у вигляді порушення життєвих стосунків між сусідами, приниженні його авторитету, діти-сироти хворіють, розмір якої він оцінює у розмірі 30 000 грн.

У зв`язку з зазначеним, просить суд визнати бездіяльність голови правління ОСББ «Едельвейс-Фортуна» Голуб Н.М. у відмові прийняття та ненаданні відповіді на інформаційний запит (заяву) від 27 березня 2021 року неправомірною та стягнути моральну шкоду на його користь та користь ОСОБА_3 , ОСОБА_3 по 10 000 грн. кожному.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано бездіяльність голови правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Едельвейс-Фортуна» Голуб Н.М. неправомірною. Стягнуто з голови правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Едельвейс-Фортуна» Голуб Н.М. на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме бездіяльністю відповідача йому та його онукам завдано моральну шкоду. Проте, зважаючи на порушені у зверненні питання, вирішення яких є актуальними для позивача та має для нього значення, відповіді на яку він не отримав, останньому завдано моральну шкоду, розмір якої враховуючи характер та обсяг переживань останнього, складає 500 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду змінити та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач своїми діями завдала йому та його онукам моральну шкоду, порушила їх життєві стосунки між сусідами, принизила його авторитет, діти хворіють, хворіє й він сам, у зв`язку з чим вважає що з відповідача на їх користь має бути стягнено моральну шкоди у розмірі 30 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи трудового каліцтва з 01 серпня 1977 року довічно, що підтверджується довідкою ЛТЕ Серії ВТЭ-29 № 009390 (а.с.16).

ОСОБА_1 є опікуном дітей: ОСОБА_3 2003 року народження, та ОСОБА_3 2009 року народження.

27 березня 2021 року ОСОБА_1 від свого імені та від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_3 звернувся письмово до голови ОСББ «Едельвейс-Фортуна» Голуб Н.М. з питання погашення заборгованості перед Марганецьким міськводоканалом у розмірі 3 977,29 грн. за рахунок заробітної плати за 4 місяці 2020 року, коли він працював головою правління ОСББ «Едельвейс-Фортуна». Вказане звернення ОСОБА_1 назвав інформаційним запитом (заявою). Інформаційний запит (заява) має вхідний № 1 від 27 березня 2021 року та містить підпис ОСОБА_4 (а.с.9-10).

На інформаційний запит (заяву) ОСОБА_1 від 27 березня 2021 року головою правління ОСББ «Едельвейс-Фортуна» Голуб Н.М. підготовлено відповідь, яку зареєстровано в Журналі вхідної та вихідної документації ОСББ «Едельвейс-Фортуна» 28 березня 2021 року, вихідний № 1 (а.с.29).

Жодних доказів того, що ОСОБА_1 направлялась відповідь на його звернення від 27 березня 2021 року поштовою кореспонденцією, чи намагались йому вручити відповідь особисто, відповідачем суду не надано.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з безпідставності розміру заявлених вимог, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно статті 15 вказаного Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтями 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в його заподіянні.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 4 своєї Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року) Пленум Верховного Суду України зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно положень Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року, під моральної шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та розмір завданої моральної шкоди позивач посилався на те, що бездіяльність голови правління ОСОБА_4 призвела до хвороби онуків, їх лікування та посилене харчування дітей з подальшою реабілітацією.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки вирішення питання, зазначеного у інформаційному запиті є актуальним для позивача ОСОБА_1 , а його право на отримання обґрунтованої відповіді на звернення у встановлений законом строк порушено. Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку, що саме позивачу заподіяна моральна шкода, яку відповідач зобов`язаний відшкодувати у силу зазначених вище норм закону.

Врахувавши обставини справи, які мають суттєве значення, зокрема характер та обсяг переживань ОСОБА_1 , з урахуванням наведених норм матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що розмір відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 500 грн. буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які обґрунтовано їх спростував.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова