Справа № 278/1642/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Тетерівська об`єднана територіальна громада про усунення перешкод у користуванні під`їздом загального користування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні під`їздом загального користування до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом знесення за її рахунок збудованого нею паркану; зобов`язати ОСОБА_2 привести таким чином територію загального користування у попередній стан.

Мотивує позовні вимоги тим, що він є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідач є власником сусіднього будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вони із відповідачем мають спільний під`їзд загального користування до їхніх будинків.

Зазначає, що відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 209/10-2020 від 06.10.2020 року по справі № 278/1168/17 було встановлено, що відповідач порушила законодавство щодо землекористування, адже паркан домоволодіння ОСОБА_2 розташований на землях загального користування на дорозі. Площа заглиблення ділянки відповідача на землі загального користування становить 139 кв м. Саме у даному місці паркан ОСОБА_3 підлягає знесенню з метою його заглиблення до межі ділянки належної їй відповідно до правовстановлюючих документів та у такий спосіб дорога має бути приведена у відповідність проектній документації та вимогам будівельних норм.

Звуження під`їзду загального користування до будинків створює позивачу перешкоди у користуванні його власністю, а саме: будинком і земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю, оскільки позивач не надав доказів того, що він є власником, чи землекористувачем земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

За таких обставин, жодні з його прав не порушені і підстави для звернення до суду у нього відсутні (а.с. 55-57).

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с. 87-89), у якому посилається на рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції по справі № 278/1168/17, у яких, на його думку, чітко встановлені обставини, які не підлягають доказуванню, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Окрім того, вважає, що висновок експерта має саме безпосереднє відношення до заявлених позовних вимог, оскільки ним чітко встановлено, що ОСОБА_2 порушила вимоги Земельного кодексу, зайнявши частину дороги загального користування.

Представником Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області подано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 75) за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відзиві на позовну заяву.

Відповідач разом із представником вимог не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, оскільки вважають, що висновок експерта, на який посилається позивач та його представник, не має відношення до даної справи, а експертизу було призначено у межах іншої судової справи. Зазначили, що у відповідності до акту перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 20.07.2021 року виконаними роботами визначено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0296, власником якої є відповідач, (координати поворотних точок 1, 12, 11, 10 - проїзд) не порушені.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії висновку експерта № 209/10-2020 за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи від 06.10.2020 року ширина проїзду до домоволодінь 24 та 26 не відповідає будівельним нормам. Паркани домоволодінь обох сторін розташовані на землях загального користування - дорозі. Так, площа заглиблення ділянки позивача на землі загального користування становить 73 кв м, а площа заглиблення ділянки відповідача на землі загального користування становить сукупно 139 кв м (а.с. 6-25). Отже, порушення законодавства щодо землекористування встановлено висновком експерта.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 286106197 від 22.11.2021 року (а.с. 96-99) позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0239 (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_5 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 58), який набутий в порядку спадкування.

Згідно із копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.12.2014 року відповідач явлалась власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0296 (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 59-62). Дана земельна ділянка відповідачем набута у власність на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ-08-15 №002120, який виданий останній Буківською сільською радою народних депутатів Житомирського району Житомирської області 26 червня 1998 року (а.с. 27).

Однак рішенням суду від 02.09.2020 року, яке набуло законної сили 13.10.2020 року, визнано недійсним вказаний вище державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЖТ-08-15 №002120 (а.с. 27) виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,421 га з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території с.Нова Рудня Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26 червня 1998 року, що зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №3 (а.с. 30-31).

У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.10.2020 року відповідачу належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0297, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 60-62).

Рішенням суду від 13.11.2020 року у справі №278/1168/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (а.с. 28-29), яке залишено в силі постановою Житомирського апеляційного суду (а.с. 90-93), ОСОБА_1 зобов`язано усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні під`їздом загального користування до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом знесення збудованого паркану, привівши територію загального користування у попередній стан.

Так, у відповідності до постанови Житомирського апеляційного суду від 21.05.2021 року у згаданій вище справі (а.с. 92), судами, в тому числі і апеляційною інстанцією, встановлено наступне.

За висновками експерта №209/10-2020 додаткової судової земельно-технічної експертизи від 06 жовтня 2020 року ширина проїзду до домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не відповідає будівельним нормам. Паркани домоволодінь обох сторін розташовані на землях загального користування - дорозі. Так, площа заглиблення ділянки позивача на землі загального користування становить 139 кв.м, а площа заглиблення ділянки відповідача на землі загального користування становить сукупно 73 кв.м. (двома ділянками площами 69,4 та 3,6 кв.м) (а.с.76-107 т.2). Отже, порушення законодавства щодо землекористування встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно акту перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 20.07.2021 року ТОВ «Укр-Зем-Ресурс» було здійснено перенесення меж земельної ділянки, кадастровий номер :05:001:0296, цільове призначення ( 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га, яка зареєстрована за ОСОБА_2 23.12.2014 року, номер запису про право в державному реєстрі прав 8209380, здійснене Житомирським районним управлінням юстиції в натурі (на місцевості), згідно з інформацією, що зареєстрована в публічній кадастровій карті України; виконаними роботами визначено, що межі земельної ділянки :05:001:0296 (координати поворотних точок 1, 12, 11, 10 проїзд) не порушені.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст.16 Цивільного кодексу України та ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною другою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до п. "а" ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Частиною четвертою статті 83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізація відходів, тощо).

Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу.

Як передбачено ч. ч. 1 та 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Пунктом «б» частини першої статті 211 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Встановивши паркан на проїзді загального користування, ОСОБА_2 самовільно зайняла проїзд загального користування (проїзд), який відповідно до частини четвертої статті 83 ЗК України належить до земель комунальної власності, що не можуть перебувати у власності або користуванні відповідача.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Враховуючи встановлені судами фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що факт вчинення перешкод у здійсненні позивачем свого права користування земельною ділянкою, яка є проїздом загального користування, з боку відповідача є доведеним, оскільки встановлено рішенням суду, в тому числі, і на підставі висновку експерта.

У той же час судом не береться до уваги як доказ акт перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовлений 20.07.2021 року ТОВ «Укр-Зем-Ресурс» (а.с. 64), оскільки перенесення меж земельної ділянки з кадастровим №:05:001:0296, яке було здійснено, ніяким чином не впливає на порушення норм визначених для облаштування проїзду на землях загального користування з боку відповідача, яка побудувала паркан на цих землях (дорозі).

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 7 ст. 84 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України - збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивачем на підтвердження попереднього стану території загального стану (до встановлення паркану) не надано жодного належного доказу, а отже позовна вимога щодо зобов`язання відповідача привести територію загального користування у попередній стан є не обґрунтованою.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні під`їздом загального користування до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом демонтажу за свій рахунок збудованого нею паркану.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 908,00 грн сплаченого ним судового збору.

Керуючись, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Тетерівська об`єднана територіальна громада про усунення перешкод у користуванні під`їздом загального користування - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні під`їздом загального користування до будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом демонтажу за свій рахунок збудованого паркану.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908,00 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 30.05.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік