Провадження № 2/522/1289/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Куртушан Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики від 15.05.2020 року на суму 697236,80 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 15 травня 2020 року ОСОБА_2 отримала у борг від ОСОБА_1 26000,00 доларів США на строк до 01 червня 2021 року, про що склала особисту розписку та зазначила про право ОСОБА_1 звернути стягнення на належне їй майно 3/5 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 129,7 кв.м. Проте, борг ОСОБА_2 станом на 26.07.2021 року не повернула та ухиляється від виконання взятих на себе за договором зобов`язань.

Ухвалою суду від 20.08.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання на 26.10.2021 року.

26.10.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладено на 01.12.2021 року.

01.12.2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26.01.2022 року.

У судовому засіданні 26.01.2022 року судом оглянуто оригінал розписки. Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що факт написання зазначеної розписки не визнається відповідачем, у зв`язку з чим заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, яке подано до суду в письмовому вигляді 26.01.2022 року. З огляду на не заперечення представника позивача щодо проведення експертизи, судом зобов`язано сторону відповідача надати до суду до наступного судового засідання необхідні зразки підпису та попереджено представника відповідача про наслідки ухилення від виконання своїх процесуальних обов`язків. Оголошено перерву до 03.03.2022 року.

03.03.2022 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 12.04.2022 року.

12.04.2022 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 01.06.2022 року.

У судове засідання 01.06.2022 року сторони не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Враховуючи необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності сторін.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що 15 травня 2020 року ОСОБА_2 особисто надала розписку, відповідно до якої вона взяла у борг у ОСОБА_1 26000,00 доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 01 червня 2021 року. Також відповідач зазначила в розписці, що у випадку не повернення в строк грошових коштів, ОСОБА_1 може звернути стягнення на належне ОСОБА_2 майно 3/5 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 129,7 кв.м. Також, позивач зазначає, що відповідач взяла на себе обов`язок оформити нотаріально договір та договір іпотеки на частину квартир.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вибір спосіб захисту своїх прав покладається на позивача.

Так, обираючи спосіб захисту своїх прав, позивач вказала на те, що між сторонами укладено договір позики, який оформлено борговою розпискою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правового висновку, зробленого у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми у борг позичальнику.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі N 464/3790/16-ц (провадження N 14-465цс18) вказано, що "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, необхідно встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умов.

Однак, сама позивачка посилається на те, що відповідачка зобов`язалась укласти договір позики в нотаріальній формі.

Відповідно до ч.1 ст. 209 ЦК УКраїни, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Отже, в даному випадку нотаріальна форма договору позики визначена саме домовленістю сторін, однак доказів укладення нотаріально посвідченого договору позики між сторонами суду не надано.

За положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, відповідно до ч. 1, 4 ст. 639 ЦК УКраїни, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, оскільки позивач не надав суду докази того, що договір позики, домовленість про укладення якого у нотарільній формі була досягнута між сторонами, був укладений саме в нотаріальній формі, цей договір позики є неукладеним.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами існування між нею та відповідачем правовідносин, які випливають з укладеного договору позики, а тому правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики, суд не знаходить, а відтак, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 137,141, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06.06.2022 року.

Суддя В.Я.Бондар