Справа № 161/2717/22
Провадження № 2/161/1960/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 червня 2022 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/2717/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 39 079,00 грн. за договором позики, оформленого розпискою від 17 березня 2021 року. Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 грошові кошти у строки, визначені у розписці, не повернув, просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. Крім того, просить стягнути 488,22 грн. річних та 1 426,38 грн. інфляційних втрат. Також, позивачем у позовній заяві було заявлено витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою суду від 28 березня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому провадженні.

31 травня 2022 року представник позивача подав клопотання про відшкодування судових витрат, зокрема на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000,00грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечували. Долучив до матеріалів справи оригінал розписки від 17.03.2021.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 березня 2021 року відповідачем одержано від позивача в борг грошові кошти у сумі 69 000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути протягом пів року, про що зазначено самим ОСОБА_2 у борговій розписці (а.с. 5).

Наведені обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи оригіналом розписки.

Однак, станом на час розгляду справи відповідач грошові кошти повернув лише частково у розмірі 29 921,00 грн. (а.с. 12).

Позивач вказує, що відповідач відмовляється повернути решту грошових коштів у розмірі 39 079,00 грн., що стало причиною звернення з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми .

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як слідує із розписки від 17.03.2021, борг відповідачем мав бути повернутий у протягом пів року. Строк повернення коштів за договором позики минув, однак, відповідачем грошове зобов`язання виконано частково у розмірі 29 921,00 грн., решта коштів відповідач не повернув.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлені розписками строки не повернув, то таку суму боргу слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку.

Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 39 079,00 грн., яку слід стягнути з відповідача за розпискою від 17.03.2021.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 488,22 грн. 3% річних за період з 18.09.2021 по 16.02.2022 та 1 426,38 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2021 року по січень 2022 року, виходячи із суми заборгованості 39 079,00грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу наведеної норми слідує, що за умови якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки укладеним між сторонами договором не було встановлено інший розмір процентів, ніж передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому нарахування позивачем процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є правомірним.

Слід зауважити, що за змістом вказаної статті нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Таким чином з відповідача слід стягнути з відповідача 488,22 грн. 3% річних за період з 18.09.2021 по 16.02.2022 та 1 426,38 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2021 року по січень 2022 року.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу, проведенням експертиз, а також інші витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В той же час, відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги від 15.02.2022, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АС №1015987 від 03.05.2022, квитанції від 17.02.2022 про сплату суми у розмірі 5 000,00грн., акту виконаних робіт від 30.05.2022, додатку №1 до акту від 30.05.2022.

Суд зауважує, що у додатку №1 до акту виконаних робіт детально описано характер наданих послуг, кількість годин, потрачених на їх виконання та вартість останніх.

З огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає розміру ціни позову, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 3 000,00 грн.

У стягненні 2 000,00грн. витрат на правничу допомогу слід відмовити, оскільки зазначено, що це витрати за участь адвоката у судових засіданнях (2 год х 1 000,00грн). Однак, судові засідання у справі відбувалися без участі сторін, зокрема і представника позивача.

Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі статей 526, 625, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 40 993 (сорок тисяч дев`ятсот дев`яносто три) грн. 60 коп., в т.ч. 39 079,00 грн. заборгованості за розпискою від 17.03.2021, 488,22 грн. 3% річних, 1 426,38 грн. інфляційних витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. та 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк