Номер провадження: 22-ц/813/2772/22
Справа № 517/219/18
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Роксолана» на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 02 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Тростенюка В.А., повний текст судового рішення виготовлений 10 березня 2021 року,у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Роксолана», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, Онилівська сільська рада Захарівського району Одеської області, правонаступником якої є Захарівська селищна рада, Захарівська районна державна адміністрація Одеської області, правонаступником якої є Роздільнянська районна державна адміністрація про визнання договору оренди землі недійсним, -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Роксолана» (далі СФГ «Роксолана»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, Онилівська сільська рада Захарівського району Одеської області, Захарівська районна державна адміністрація Одеської області про визнання договору оренди землі недійсним, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 03.10.2011 року укладений між позивачем та СФГ «Роксолана» щодо земельної ділянки з кадастровим номером № :01:001:0346, загальною площею 4,43 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 та скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 03.10.2011 року, який укладено між позивачем та відповідачем щодо вищевказаної земельної ділянки, яка проведена відділом Держкомзему у Фрунзівському районі Одеської області про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 00076 від 21.12.2011 року та Державним реєстратором Івановою Я.А., Захарівська районна державна адміністрація Одеської області, номер запису про реєстрацію 16628734 від 24.09.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 03.10.2011 року між ОСОБА_1 та СФГ «Роксолана», в особі голови ОСОБА_2 нібито був укладений договір оренди землі загальною площею 4,43 га, який був зареєстрований в Державному реєстрі земель в відділі Держкомзему у Фрунзівському (нині Захарівському) районі Одеської області від 21.12.2011 року за № 00076.

Позивач вказував, що не знав про існування договору та не підписував договір оренди землі з відповідачем, тому даний договір не відповідає внутрішній волі позивача. Позивачу не було відомо про проведення державної реєстрації оскаржуваного договору, також відсутній акт приймання-передачі в оренду земельної ділянки,.

Вважає, що оскаржуваний договір оренди не відповідає вимогам земельного та діючого в Україні законодавства, а оформлення відповідачем права на оренду землі, яка належить позивачу, за відсутності згоди останнього внутрішньої волі, є порушенням вимог законодавства, так як під час укладення договору, сторони не досягли згоди щодо будь-яких істотних умов договору оренди землі, також вважає, що у відповідача відсутні правові підстави щодо користування даною земельною ділянкою.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 02 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Визнаний недійсним договір оренди земельної ділянки від 03.10.2011 року укладений між ОСОБА_1 та СФГ «Роксолана» щодо земельної ділянки з кадастровим номером № :01:001:0346, загальною площею 4,43 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 .

Скасована державна реєстрація договору оренди земельної ділянки від 03.10.2011 року, який укладено між ОСОБА_1 та СФГ «Роксолана» щодо земельної ділянки з кадастровим номером № :01:001:0346, загальною площею 4,43 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , яка проведена відділом Держкомзему у Фрунзівському районі Одеської області про, що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 00076 від 21.12.2011 року та Державним реєстратором Івановою Я.А., Захарівська районна державна адміністрація Одеської області, номер запису про реєстрацію 16628734 від 24.09.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись з рішенням суду, СФГ «Роксолана» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом неповно досліджені обставини справи, не надана належна оцінка доказам, наданим відповідачем, не досліджувалися показання голови СФГ «Роксолана» ОСОБА_2 , не надана належна оцінка недолікам почеркознавчої експертизи, суд вийшов за межі позовних вимог, також суд у порушення закону не застосував положення ст. 267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності за заявою відповідача.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити, оскільки рішення суду є законним, так як він не підписував договір оренди землі з відповідачем, що також підтверджено висновком судового експерта.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 травня 2022 року судом до участі у справі замість третьої особи Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області залучено її правонаступника Захарівську селищну раду, а також замість третьої особи Захарівської районної державної адміністрації Одеської області залучено її правонаступника Роздільнянську районну державну адміністрацію.

Учасники справи про призначене судове засідання на 31 травня 2022 року були сповіщені належним чином.

Від Осійчука О. , Захарівського селищного голови до суду надійшла заява про розгляд справи без присутності представника третьої особи (а.с. 67-71 т. 4).

Також до суду від Булика А.О. , представника СФГ «Роксолана»до суду надійшла заява про розгляд справи без участі заявника та його представника (а.с. 72-74 т. 4).

Від інших учасників справи заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (01 червня 2022 року).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,43 га, яка розташована на території Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області масив НОМЕР_1, ділянка НОМЕР_2 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія І-ОД № 017883 від 21 серпня 2002 року виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації від 08.04.2002 № 43/87.

Відповідно до положень закріплених в ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Між орендодавцем ОСОБА_1 з одного боку та орендарем СФГ «Роксолана» в особі голови ОСОБА_2 з іншого боку 03 жовтня 2011 року було укладено типовий договір оренди землі, об`єкт оренди: земельна ділянка загальною площею 4.43 га, масив НОМЕР_1, ділянка НОМЕР_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років, що підтверджується типовим договором землі від 03 жовтня 2011 року та зареєстровано даний договір державним реєстратором Захарівської районної державної адміністрації Одеської області Івановою Я.А. від 24 вересня 2016 року за № 252, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 69232926 від 28 вересня 2016 року.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 у позовній заяві зазначав, що не знав та не підписував договір оренди землі з відповідачем, тому даний договір не відповідає внутрішній волі позивача. Позивачу не було відомо про проведення державної реєстрації оскаржуваного договору, також вказував, що акт приймання-передачі в оренду земельної ділянки відсутній.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним, суд першої інстанції виходив з наступних підстав.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

Згідно із ч. 5 ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статей 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 було встановлено, що державна реєстрація договорів оренди проводиться, зокрема, виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради за місцем розташування земельної ділянки (п. 3), а її забезпечення покладається на відповідний державний орган земельних ресурсів (п. 4), який у 20-дений термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обґрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської, селищної та міської ради, за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації (п. 11). Договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів окремо в розрізі кожної сільської, селищної, міської ради (п. 13).

Згідно довідки Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області № 34 від 31.01.2018 року, станом на 01.01.2018 року за господарством СФГ «Роксолана» числиться 55,148 га на масиві № НОМЕР_1 , згідно оренди з фізичними особами, в тому числі з ОСОБА_1 .

Згідно довідки Міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 07.12.2017 року № 32-15-0.192-3884/125-17, між СФГ «Роксолана» та громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були укладені договори оренди строком на 10 років. Договір оренди з громадянином ОСОБА_1 зареєстрований в книзі записів реєстрації зареєстрований договір оренди на земельну ділянку від 21.12.2011 року за № 00076 площею 4,4260 га.

Суд надав належну оцінку поясненням свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , які були допитані у судовому засіданні, які зазначили про те, що знали про укладений договір оренди земельної ділянки.

Також судом був взятий до уваги висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз судово-почеркознавчої експертизи № 18-5899 складеного 25 червня 2019 року, відповідно до якого встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у наданому на експертизу Типовому договорі оренди землі від 03 жовтня 2011 року, укладеному між ОСОБА_1 і СФГ «Роксолана», в особі голови ОСОБА_2, розміщений на зворотній стороні другого аркушу документу у розділі «Підписи сторін» в графі «Орендодавець» (матеріали справи № 517/219/18, том № 2, арк.с. 49-55) виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою.

На підставі викладеного, суд дійшов до обґрунтовано висновку, що СФГ «Роксолана» уклавши договір оренди земельної ділянки із ОСОБА_1 , на якому оформлено право власності, незаконно використовував земельну ділянку, оскільки згідно висновку експерта № 18-5899 складеного 25 червня 2019 року підписи в даному договорі виконані не самим ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивач вірно визначив характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права та можливість його захисту в спосіб шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 03.10.2011 року укладений між ОСОБА_1 та СФГ «Роксолана» та скасуванням державної реєстрації даного договору.

В п.п. 19, 23 Постанова Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року визначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи відсутність підпису позивача в оскаржуваному договорі оренди земельної ділянки, суд зробив вірний висновок про недосягнення сторонами при укладенні даного договору щодо всіх істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які є обов`язковими для цього виду договорів.

Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є:

- об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Враховуючи відсутність підпису позивача, обставини справи, суд першої інстанції на законних підставах зробив висновок про те, що під час укладання договору оренди земельної ділянки текст договору було підписано від імені позивача сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним.

Щодо строків позовної давності, судом зазначено наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином, позовна давність застосовується у разі, коли цивільне право чи інтерес підлягає захисту.

Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею суперечить нормам статті 261 ЦК. Виходячи з результатів експертизи, спірний договір, укладений від імені позивача, був підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином, договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому позовна давність обчислюється не з моменту підписання договору оренди землі, укладеного без волевиявлення орендодавця позивача, а від моменту коли позивачу стало відомо про його існування, у зв`язку з чим, посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності не має правового значення.

З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову за доведеністю належними та допустимими доказами своїх позовних вимог.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Також судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги СФГ «Роксолана» про те, що судом неповно досліджені обставини справи, не надана належна оцінка доказам, наданим відповідачем, не досліджувалися показання голови СФГ «Роксолана» ОСОБА_2 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, у відповідності до яких судом надана належна оцінка доказам, які містяться в матеріалах справи, судом взяті до уваги пояснення учасників справи, в тому числі пояснення голови СФГ «Роксолана» ОСОБА_2, покази свідків та надана обґрунтована оцінка встановленим обставинам справи.

Доводи про те, що судом не надана належна оцінка недолікам почеркознавчої експертизи є безпідставними, оскільки висновок судово-почеркознавчої експертизи № 18-5899 складеного 25 червня 2019 року містить інформацію щодо предмету спору в даній цивільній справі і тому вірно був прийнятим судом, як належний та допустимий доказ, доказів того, що даний висновок експертизи складений з порушенням вимог закону матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Доводи про те, що суд вийшов за межі позовних вимог не приймаються до уваги, оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 03.10.2011 року та скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 03.10.2011 року (а.с. 46-55 т. 1).

Доводи про те, що суд у порушення закону не застосував положення ст. 267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності за заявою відповідача є безпідставними, оскільки не мають правового значення щодо встановлених обставин справи.

Крім того, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Роксолана»- залишити без задоволення.

РішенняФрунзівського районного суду Одеської області від 02 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01 червня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда