Справа № 450/1498/22 Провадження № 2/450/1260/22
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

01 червня 2022 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Кукса Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви представника позивача, адвоката Гіщинського Ігоря Юрійовича (79026 м.Львів вул. Ак. Сахарова, буд. 33 офіс 502), який діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 9) про стягнення суми страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в:

27.05.2022 року представник позивача, адвокат Гіщинський Ігор Юрійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення з відповідача страхового відшкодування, пов`язаного з пошкодженням транспортного засобу в сумі 409752,40 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви приходжу до висновку, що зазначена позовна заява подана з порушенням правил підсудності і підлягає передачі на розгляд іншому суду, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивач, звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області, посилаючись на ч. 5 ст. 28 ЦПК України (позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору).

Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позов подано за місцем заподіяння шкоди внаслідок ДТП (зіткнення транспортних засобів).

Суд враховує, що відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

У п. 2 вказаної Постанови зазначено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживача», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів страхування.

З урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011р. Верховний Суд України в Узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів висловив позицію про те, що оскільки діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що містяться в ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», то у разі, якщо договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої фізичної особи, такі правовідносини регулюються Законом «Про захист прав споживачів» в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Цей висновок стосується й договорів майнового страхування, де страхувальниками є фізичні особи, а відносини спрямовані на захист особистих майнових інтересів страхувальника або іншої особи, що визначена у договорі, шляхом задоволення майнової потреби страхувальника, яка виникає або може виникнути після настання певних подій.

Крім того, в матеріалах аналізу Верховним Судом України судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, вказано про поширеність випадків прямого чи опосередкованого застосування до страхових відносин Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Це стосується насамперед питань про підсудність за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди, виконання договору, звільнення від сплати судового збору, можливості вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

При цьому зазначено наступне:

«Щодо поширення норм Закону № 1023-ХІІ на правовідносини, що регулюються Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), то слід враховувати сферу дії зазначених законів.

У преамбулі Закону № 1023-ХІІ зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Закон № 1961-ІV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У ст. 1 цього Закону визначено, що страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Тобто вказаний Закон направлений на захист життя, здоров`я та майна третіх осіб.

Відповідно, Закон № 1023-ІV, що регулює відносини, які випливають із договорів купівлі-продажу (виконання робіт, надання послуг) та спрямовані на задоволення виключно особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, не може поширюватися на правовідносини, що випливають із Закону № 1961-ІV.

Стосовно поширення Закону № 1023-ІV на добровільне страхування слід зазначити таке.

Суди не вправі керуватися законодавством про захист прав споживачів при вирішенні спорів, що випливають з відносин між фізичними особами, які вступають у договірні відносини між собою з метою задоволення особистих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, а також із відносин, що виникають у зв`язку із придбанням фізичною особою-підприємцем товарів, виконанням для нього робіт чи наданням послуг не для особистих потреб, а для здійснення підприємницької діяльності або у зв`язку із придбанням товарів, виконанням робіт і наданням послуг з метою задоволення потреб юридичних осіб.

Щодо майнового страхування слід зазначити таке. Закон № 1023-ІV регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 07.03.1996 № 85/96-ВР «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У ст. 4 цього Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону, і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку.

Аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону № 1023-ІV і положення цього Закону не застосовуються до відносин майнового страхування.

Зазначений Закон може застосовуватися, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом, наприклад, права на інформацію при ненаданні для ознайомлення правил страхування тощо».

З матеріалів справи вбачається, що спір щодо виплати страхового відшкодування виник з правовідносин пов`язаних з виконанням договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між страхувальником ОСОБА_1 та страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», у зв`язку з порушенням умов договору на отримання суми страхового відшкодування внаслідок страхового випадку (ДТП) згідно Закону України «Про страхування», а не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача», оскільки позов не містить жодного посилання на порушення прав та способи їх захисту, передбачених цим Законом.

Отже, в даному випадку предметом спору є не якість страхових послуг, а права та обов`язки сторін згідно умов договору страхування та виконання зобов`язань за договором страхування, тому, правовідносини, що виникли між сторонами за вказаним позовом, не є захистом прав споживача.

Як вбачається з позовної заяви, місцезнаходження відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» (), зареєстроване за адресою: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 9, що територіально відноситься до Печерського районного суду міста Києва, тому, суд вважає за можливе застосувати вимоги ч. 2 ст. 27 ЦПК України, щодо визначення підсудності даного спору саме за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене, дослідивши і оцінивши юридичну природу спірних правовідносин, з метою дотримання правил підсудності та додержання як вимог національного процесуального законодавства, так і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на «суд, встановлений законом», суд прийшов висновку про необхідність направлення даної цивільної справи за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

При цьому ч. 3 ст. 31 ЦПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 4, 27, 30, 31, 32, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Цивільну справу за позовною заявою представника позивача, адвоката Гіщинського Ігоря Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення суми страхового відшкодування, передати за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва (01601, м.Київ, вул. Володимирська, 15).

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду або через Пустомитівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

СуддяД. А. Кукса