"20" січня 2022 р. Справа № 489/641/13-ц
Провадження №6/489/33/22
У Х В А Л А

20 січня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Бодюл А.О.,

за участю: представниці стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про стягнення грошових коштів у зв`язку з виконанням зобов`язання по кредитному договору

В С Т А Н О В И В:

Представниця заявниці звернулася до суду з заявою, якою просила поновити строк для пред`явлення виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 12.09.2013 у справі № 2/489/799/2013 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 100 302 грн. 46 коп. сплачених коштів по кредитному договору № 29/МК/2006-840 від 09.10.2006 та 1003 грн. судового збору, до виконання. Посилаючись на те, що 12 вересня 2013 року був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 100 302 грн. 46 коп. сплачених коштів по кредитному договору № 29/МК/2006-840 від 09.10.2006 та 1003 грн. судового збору, який двічі перебував на примусовому виконанні Корабельного ВДВС ММУЮ, а саме 17.12.2013 та 21.11.2014. Постановами державного виконавця повертався виконавчий лист стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» станом на 1999 рік. В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Корабельний ВДВС ММУЮ про виділ частки майна товариства та звернення стягнення на неї. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.12.2015, позов був задоволений, виділена в натурі частка ТОВ «Золотий Ангел», пропорційну частці його учасника ОСОБА_3 у статутному фонді ТОВ «Золотий Ангел», а саме Ѕ частину комплекту офісних меблів та Ѕ частину комп`ютерного комплексу загальною вартістю 5900,00 грн. та звернуто стягнення на вказане майно. 08 листопада 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з заявою про перегляд заочного рішення від 08.12.2015. Вказане рішення було скасовано, справу переглянуто і постановою Миколаївського апеляційного суду від 02.08.2021 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Корабельний ВДВС ММУЮ про виділ частки майна товариства та звернення стягнення на неї відмовлено. Таким чином, протягом тривалого часу виконавчий лист не пред`являвся до виконання, оскільки було рішенням суду стягнуто звернення на майно боржника. Але, у зв`язку з тим, що вказане рішення було скасовано та з урахуванням того факту, що звернення стягнення на майно боржника можливо лише в рамках виконавчого провадження, вважає, що строк пред`явлення виконавчого листа підлягає поновленню.

Від представника відповідачки по справі ОСОБА_3 надійшли заперечення на заяву, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі. Зазначає, що звернення стягнення на частину майна ТОВ «Золотий Ангел», пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності ц нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Встановити наявність такого майна у боржника можливо лише під час відкритого виконавчого провадження. В січні 2015 року, на момент подачі ОСОБА_2 позовної заяви до ОСОБА_3 про виділ частки майна товариства та звернення стягнення на неї, виконавче провадження на виконання рішення суду від 12.09.2013 щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 вже було закрито, а подальшому й знищено через сплив строку зберігання. Про закриття виконавчого провадження зазначила й сама ОСОБА_2 у своїй позовній заяві. У правовідносинах, що виникли між сторонами, лише господарське товариство могло бути єдиним належним відповідачем та саме до ТОВ «Золотий Ангел» повинні були пред`являтися відповідні позовні вимоги. Вказаний порядок та законний спосіб своїх прав був достеменно відомий позивачу, проте остання своїм правом належним чином не скористалися, натомість звернулася до суду безпосередньо до ОСОБА_3 , а тому наявність вищезазначеного рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.12.2015, яке було скасовано, не може вважатися належною обґрунтованою та поважною підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк. ОСОБА_2 жодних доказів на підтвердження добросовісної реалізації своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих законних та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, остання при зверненні до суду не надала.

Сторони у судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи по суті у відповідності до приписів статті 442 ЦПК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2013, цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Надра про стягнення грошових коштів у зв`язку з виконанням зобов`язання по кредитному договору, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти сплачені по кредитному договору №29/МК/2006-840 від 09.10.2006року у розмірі 379897,91грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім грн. дев`яносто одна коп.). Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1820грн. (тисяча вісімсот двадцять грн.). В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28.08.2013, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2013 року змінено та викладено в наступній редакції. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 100 302 грн. 46 коп. сплачених грошових коштів по кредитному договору № 29/МК/2006-840 від 09 жовтня 2006 року та 1003 грн. судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України від 23.10.2013, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 серпня 2013 року залишено без змін.

12 вересня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по вказаній справі видано виконавчий лист, який представник позивачки отримав 02.10.2013 ( том 2, а.с 117).

На момент набрання рішенням законної сили діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (в редакції станом на 06.05.2012) (далі - Закон №606-XIV).

Статтею 22 Закону №606-XIV було передбачено, що виконавчі документи може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону №606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 17.12.2013, відкрито виконавче провадження № 41213005 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2/489/799/13 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 100 302,46 грн.

Постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 30.10.2014, виконавчий лист по справі 2/489/799/13 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 100 302,46 грн., повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

За змістом ч.3 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 25.11.2014, відкрито виконавче провадження № 45564743 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2/489/799/13 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 100 302,46 грн.

12 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції з заявою, якою просила вчинити дії щодо виділення частки учасника ТОВ «Золотий Ангел» ОСОБА_3 для наступного звернення на неї стягнення.

Постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 18.12.2014, виконавчий лист по справі 2/489/799/13 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 100 302,46 грн., повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа Корабельний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, якою просила виділити в натурі частку в ТОВ «Золотий Ангел», пропорційну частці ОСОБА_3 у статутному фонді цього товариства в розмірі 5900,00 грн., а саме Ѕ частини комплекту офісної меблі та Ѕ частини комп`ютерного комплексу; звернути стягнення на виділене майно та припинити участь ОСОБА_3 у товаристві з обмеженою відповідальністю «Золотий Ангел».

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.12.2015, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про виділ частки майна товариства та звернення стягнення на неї, задоволено. Виділено в натурі частку майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий ангел", пропорційну частці його учасника ОСОБА_3 у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий ангел", а саме 1/2 частину комплекту офісної меблі та 1/2 частину комп`ютерного комплексу загальною вартістю 5900,00 грн. Звернуто стягнення на 1/2 частину комплекту офісної меблі та 1/2 частину комп`ютерного комплексу загальною вартістю 5900,00 грн. на користь ОСОБА_2 в обсязі, необхідному для погашення кредиторської заборгованості ОСОБА_3 , що становить 100302,46 грн. Припинено участь ОСОБА_3 у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Золотий ангел". Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Судом встановлено, що у листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення у цій цивільній справі, яка ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2019 року задоволена, заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2015 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку викликавши сторони по справі в судове засідання.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03.08.2021, Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Корабельний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про виділ частки майна товариства та звернення стягнення на неї, відмовлено.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч.1 ст.18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Крім того, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює строки пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Зокрема, відповідно до ст.12, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом 3 років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-711цс15 зазначив, що суд має право поновити пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за наявності відповідного клопотання стягувача та поважності причин пропуску цього строку.

Отже, необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність поважних причин такого пропуску.

Такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судовий акт, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 р. у справі №2а-12192/09/0470, постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 р. у справі № 2-12537/10, постанові від 31 січня 2019 р. у справі №490/9519/15-ц.

У цих справах ВС розглядав касаційні скарги на ухвали суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та зробив висновки, що лише об`єктивні перешкоди для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Представниця заявниці у заяві зазначає, що протягом тривалого часу виконавчий лист не пред`являвся до виконання, оскільки було рішенням суду стягнуто звернення на майно боржника. Але, у зв`язку з тим, що вказане рішення було скасовано та з урахуванням того факту, що звернення стягнення на майно боржника можливо лише в рамках виконавчого провадження, вважає, що строк пред`явлення виконавчого листа підлягає поновленню.

Представник ОСОБА_3 в своїх запереченнях зазначає, що ОСОБА_2 жодних доказів на підтвердження добросовісної реалізації своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих законних та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, остання при зверненні до суду не надала.

Судом встановлено, що позивачкою (заявницею) отримано виконавчий лист вчасно в межах строку, передбаченого Законом, який двічі був пред`явлений до примусового виконання.

На думку суду, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами.

При цьому заявницею не наведено суду безумовних ґрунтованих доводів для поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, які б свідчили про об`єктивні складнощі заявника для вчасного вчинення вказаної процесуальної дії.

Твердження представниці заявниці про те, що в січні 2015 року розглядався позов ОСОБА_2 про виділ частки майна товариства та звернення стягнення на неї, у зв`язку з чим заявниця не зверталася до виконавчих органів з виконавчим листом по справі № 2/489/799/13, не може бути прийнято судом у якості поважності причин не пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, оскільки, у разі відкритого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 10.04.2013, ОСОБА_2 не була б позбавлена права на звернення до державного виконавця за заявою про зупинення виконання рішення суду за вказаним виконавчим провадженням до набрання законної сили рішення суду, про виділ частки майна товариства та звернення стягнення на неї. Більш того, наявність інших цивільних справ у провадженні судів не є підставою для зупинення чи переривання визначених законодавством строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання або поважною причиною для не пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

Представниця заявниці не навела суду безумовних обґрунтованих доводів, що зумовили неможливість вчасного пред`явлення виконавчого листа до виконання, а відтак зазначені нею обставини не можуть бути визнані судом виключними і такими, які б свідчили про об`єктивні складнощі заявниці для вчасного вчинення вказаної процесуальної дії.

Таким чином, зміст заяви заявника, не свідчить про наявність поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, у зв`язку з чим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 433 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про стягнення грошових коштів у зв`язку з виконанням зобов`язання по кредитному договору - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Суддя Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «26» січня 2022