Провадження № 2/344/1460/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

27 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Атаманюка Б.М.

секретаря судового засідання Стефанець Г.Я.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Григорьєва І.О.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та виключення з реєстру прав власності реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів - ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виключення з реєстру прав власності реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання права власності на майно.

Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 з 03.06.1989 року по 13.07.2015 року перебували у шлюбі, який за позовом ОСОБА_2 розірваний заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.05.2015 року.

За час перебування у шлюбі, за кошти зароблені позивачем за кордоном, відповідачкою було укладено Договір № 13 від 31.10.2005 року про участь у частковому будівництві. Об`єктом будівництва за цим Договором стала квартира АДРЕСА_1 , попередня базова вартість об`єкта, що будувався, становили 238 865 грн. В подальшому, 12.09.2008 року між сторонами Договору було підписано Акт прийому-передачі приміщення, а 06 листопада 2008 року відповідачкою було отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Зазначена квартира була куплена таємно від відповідача, за кошти позивача в сумі понад 100 000 доларів США, які позивач заробляв за кордоном протягом дев`яти років, та які відправляв відповідачці. Зокрема 7000 доларів США позивач передав відповідачці в період з 03.11.2005 року, а 40300 доларів США позивач передав відповідачці в період з листопада 2005 року по грудень 2007 року.

Фінансування зазначеної квартири здійснювалось виключно позивачем, і хоча дана квартира придбана в період шлюбу з відповідачкою, проте на той період між ними було припинено фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства.

Так, позивач повернувся в Україну у грудні 2017 року, і з`ясував, що сім`ї у нього немає. Шлюб між ними був розірваний заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.05.2005 року за позовом дружини, яка скривала від нього цю інформацію, з метою подальшого отримання зароблених ним коштів.

З грудня 2017 року по даний час позивач утримує квартиру, оплачує всі комунальні послуги. Відповідачка не бере участі в утриманні квартири.

У 2018 році відповідачка звернулась до Івано-Франківського міського суду з позовом про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_2 . Рішенням суду від 17 грудня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Позивач вважає, що Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради приймаючи рішення від 21.10.2008 № 483, на підставі якого було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, не витребував від відповідачки довідку про склад сім`ї, в наслідок чого було порушено права позивача та права його дітей.

До спірних правовідносин позивач застосовує: п. 3 ч. 1 ст. 57, ч. 6 ст. 57, ч. 2 ст. 71 СК України, та просить суд:

- визнати недійсним з дати видання та скасувати рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 483 від 21.10.2008 року;

- визнати недійсним з дати видання та скасувати Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , власником якої стала ОСОБА_2 , видане Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 21.10.2008 року, серія НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради виключити з Реєстру прав власності реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_2 .

- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в розмірі однієї цілої.

- судові витрати покласти на відповідачку ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Додатково зазначив, що реєстратором при вирішенні питання про реєстрацію права власності на квартиру не витребувано у ОСОБА_2 довідку про склад її сім`ї, в наслідок чого не враховано інтереси другого з подружжя, що є порушенням ст. 65 СК України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та зазначив, що він працював за кордоном, передавав кошти дружині, яка придбала та оформила на себе квартиру. З грудня 2017 року по даний час позивач утримує квартиру, оплачує всі комунальні послуги. Відповідачка не бере участі в утриманні квартири. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , представник Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання, проте в судове засідання повторно не з`явилися, та не повідомили суд про причини неявки, правом відзиву на позовну заяву не скористалися.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з 03.06.1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.05.2015 року розірвано (а.с.27-29).

Відповідно до копії договору № 13 про участь у частковому будівництві від 31.10.2005 року, та акту прийому-передачі приміщення від 12.09.2008 року, відповідачка приймала дольову участь у будівництві, та згодом придбала 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 84,7 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., та вартістю 238865 гривень (а.с.15-18, 19).

Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 06.11.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про право власності, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією технічного паспорту (а.с.20, 21), а також копією будинкової книги (а.с.22-24).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, квартира АДРЕСА_2 придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Обставини поширення на спірну квартиру режиму спільної сумісної власності подружжя встановлено у заочному рішенні Івано-Франківського міського від 17.12.2018 у справі № 344/80/17, яке не було оскаржено ОСОБА_1 , в заочному порядку, та яке набрало законної сили 17.01.2019. Таким чином, за змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, така обставина є преюдеційною, що звільняє сторони від доказування.

В судовому засіданні позивач доводив, що квартира придбана за його особисті кошти зароблені за кордоном, в період коли між ним з відповідачкою були припинені фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Зазначене позивач підтверджував показами свідків.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показав, що позивач є рідним братом його дружини. З позивачем свідок працював разом в Лондоні, неофіційно. Позивач ОСОБА_1 приїхав в Англію в 2003 році, а свідок в 2007. Позивач був в Англії 9 років. ОСОБА_1 утримував сім`ю, вчив дітей. Зароблені в Лондоні гроші позивач передавав дружині в Україну автобусами та переказами через банк «Опал». Відповідачка купила квартиру, проте коли позивач приїхав додому, то зрозумів, що сім`ї немає.

Також в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_4 , який суду показав, що також працював з позивачем за кордоном. Підтверджує, що особисто переказував зароблені позивачем гроші його дружині через банк «Опал».

При оцінці показів зазначених свідків, суд зазначає, що такі покази не є достатніми для встановлення того факту, що кошти на придбання спірної квартири належать особисто позивачу. Також, покази цих свідків не підтверджують факт того, що між сторонами на час придбання квартири, фактично були припиненням шлюбні відносини.

При цьому, суд зазначає, що враховуючи предмет доказування в даній справі, самі лише покази свідків не є достатніми для доведення тих обставин, на які посилається позивач.

Окрему увагу суд звертає на спосіб захисту обраний стороною позивача.

Так, позивач застосовує до спірних правовідносин норми Сімейного кодексу України, а саме: п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, за якою особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; ч. 6 ст. 57 СК України, за якою суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання, у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин; ч. 2 ст. 71 СК України за якою неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Водночас, позивач просить суд: визнати недійсним рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 483 від 21.10.2008 року, на підставі якого здійснено державну реєстрацію визнати недійсним; скасувати свідоцтво про право власності; зобов`язати Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради виключити з Реєстру прав власності реєстрацію права власності на квартиру.

З урахуванням застосованих позивачем до спірних правовідносин зазначених норми Сімейного кодексу України, вбачається, що спосіб захисту порушено права позивачем обрано неправильно. Визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка, не потребує скасування рішення про реєстрацію права власності на майно.

Водночас, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке стало підставою для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, можливе за умови доведення суду, що при прийнятті такого рішення було не дотримано вимог законодавства.

При наданні пояснень в суді, представник позивача суду зазначив, що порушенням вважає недотримання реєстратором під час прийняття рішення про реєстрацію права власності вимог ст. 65 СК України, так як при реєстрації права власності не були враховані інтереси другого з подружжя.

Суд звертає увагу сторони позивача, що за змістом ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» однією з підстав для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є акти прийому нерухомого майна до експлуатації.

Зазначений документ є в матеріалах справи, а тому, за умови надання такого документу реєстратору, виникла підстава для реєстрації права власності. Тому посилання позивачем на те, що реєстратором при прийнятті рішення про реєстрацію права власності не дотримано вимог ст. 65 СК України, є помилковим.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням недоведеністю стороною позивача позовних вимог, та неправильно обраним способом судового захисту, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та виключення з реєстру прав власності реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання права власності на майно - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 31.05.2022 р.

Суддя Богдан АТАМАНЮК