Справа № 522/9526/21
Провадження № 2/522/1951/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Довгань Ж.А.,

сторони у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний реєстратор Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» Кравець Олександр Володимирович про визнання незаконними рішення державного реєстратора та скасування запису про реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2021 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - державний реєстратор Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» Кравець Олександр Володимирович про визнання незаконними рішення державного реєстратора та скасування запису про реєстрацію права власності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно витягу з Державного реєстру правочинів від 17.08.2010 № 8892702 ОСОБА_1 є власником 7/10 часток від 41/100 частки квартири АДРЕСА_1 ), а ОСОБА_2 належить 3/10 частки квартири АДРЕСА_1 . Однак, в 2019 році позивачу стало відомо, що відповідач використовуючи підроблені документи та надану нею недостовірну інформацію під приводом реконструкції частини квартири АДРЕСА_1 з виділом в окрему одиницю без зміни геометричних розмірів, 23.06.2016 незаконно зареєструвала за собою право власності на допоміжне приміщення - горище, присвоївши адресу: кв. АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, позивач просить суд: визнати неправомірним рішення від 24.06.2016 № 30192339 державного реєстратора Одеської філії державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" Кравець О.В. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на кв. АДРЕСА_1 та скасувати запис від 24.06.2016 № 30192339 державного реєстратора Одеської філії державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" Кравець О.В. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на кв. АДРЕСА_1 .

31.05.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в загальному позовному порядку.

23.11.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

20.01.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, з огляду на наступне. Так, позивач у своїй позовній заяві вказує, що про існування реєстрації права власності за відповідачем на квартиру АДРЕСА_1 позивач дізнався випадково у 2019 році. Однак, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, яку надав позивач вбачається, що державним реєстратором Кравцан М.М. на підставі ухвали суду від 18.05.2017 у справі № 522/6238/17 накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 в інтересах ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності, яка сплила 18.05.2020. Разом з тим, відповідачем було надано всі необхідні документи для реєстрації права власності на зазначену вище квартиру, а тому рішення державного реєстраторі є правомірним, а вимога позивача про скасування запису про державну реєстрацію права власності є неналежним способом захисту прав та не підлягає задоволенню.

16.03.2022 до суду від представника позивача надійшла заява у якій він просить суд здійснити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує на просить їх задовольнити.

19.05.2022 до суду від представника відповідача надійшло клопотання у якому він просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності, а у задоволені позовних вимог відмовити.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 17.08.2010, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г., ОСОБА_2 прийняла в дар 1/10 частки від 41/100 частин квартири, а ОСОБА_1 прийняв у дар 7/10 часток 41/100 частини цієї квартири.

З декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 14.04.2014 вбачається, що ОСОБА_2 здійснила реконструкцію частини квартири АДРЕСА_2 з виділом в окрему одиницю без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, 23.06.2016 державним реєстратором Кравець О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30192339 від 24.06.2016 11:23:05 здійснено запис про право власності ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_1 .

Підставою для державної реєстрації стали надані ОСОБА_2 технічний паспорт, серія та номер: б/н, видавник ПП «ДІЖЕН», декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер: ОД37, видана 14.04.2014 інспекцією ДАБК в Одеській області, довідка з адресного реєстру, серія та номер: 358710/1, видана 22.04.02014 юридичним департаментом ОМР.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення вимог ст.ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 40 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2012 № 1127, державний реєстратор не перевірив наявність всіх документів для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , в зв`язку з чим вважає, що оскаржуване рішення державного реєстратора є неправомірним.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Позивачем не зазначено яких саме передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та/чи п. 40 Порядку для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень документів не було надано відповідачем державному реєстратору для проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки саме по собі посилання на те, що державний реєстратор не перевірив наявність всіх документів для проведення державної реєстрації права власності, не може бути підставою для визнання рішення державного реєстратора неправомірним.

При цьому суд акцентує, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки визнання рішення державного реєстратора неправомірним, не призведе до поновлення його порушених прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 зазначила, що суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що, установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, закон не передбачає такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Належним способом захисту є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Проте в даному випадку позивачем не наведено підстав для скасування рішення державного реєстратора, в зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. З огляду на викладене, суд не застосовує позовну давність про застосування якої заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву, оскільки не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний реєстратор Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» Кравець Олександр Володимирович про визнання незаконними рішення державного реєстратора та скасування запису про реєстрацію права власності відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик

Повний текст рішення суду складено 02.06.2022.