ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 січня 2022 року

м. Харків

справа № 642/6443/20

провадження № 22-ц/818/509/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 30 червня 2021 року в складі судді Вікторова В.В.,

у с т а н о в и в :

09 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» (далі - ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна») звернулося до суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з відшкодування витрат за спожиті житлово - комунальні послуги.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Даний будинок перебував в управлінні ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна», яке зареєстровано у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій та створене шляхом процедури виділу, саме для експлуатації і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 , а також експлуатації і обслуговування прибудинкових територій вказаного житлового будинку. Для забезпечення потреб власників квартир даного житлового будинку комунальними послугами, функціонування систем життєзабезпечення будинку, а також, у зв`язку з відсутністю укладених прямих договорів між власниками квартир та постачальниками послуг з теплозабезпечення, постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» виконувало функції замовника, укладаючи з відповідними спеціалізованими організаціями договори щодо водопостачання і водовідведення та закупівлі газу на підігрів теплоносіїв для опалення і гарячого водопостачання.

Посилаючись на те, що відповідачі були споживачами послуг, які надавались ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна», а саме витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) та для підігріву води, але внаслідок неналежного виконання протягом тривалого часу зобов`язань щодо оплати комунальних послуг не виконували, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість з відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення у розмірі 8415,36 грн за період з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року; заборгованість з відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води у розмірі 799,47 грн, за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

22 березня 2021 року ОСОБА_1 надала до суду відзив, у якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що правовідносини, що склалися між сторонами, не регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ). Позивачем не надано доказів, що саме таку суму за закупівлю газу вони мають відшкодувати. Всі розрахунки здійснені без врахування площі квартири до розподілення теплової енергії між мешканцями будинку. Жодного Акту виконаних послуг на опалення позивач їй не надав, рахунки до подання позову не надсилав. Зазначила, що згідно з відповіддю директора ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» Шевченко Т.М. № 12 від 12 травня 2017 року позивач не є теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, а тому не здійснює продаж теплової енергії, або природного газу, не має відповідної ліцензії на цей вид діяльності, і не надає комунальних послуг (опалення чи постачання гарячої води тощо) у житловий будинок АДРЕСА_2 . Крім того на її звернення Харківська міська рада листом від 21 лютого 2017 року повідомила, що за інформацією адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради згідно з базою даних Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, по Холодногірському району м. Харкова станом на 14 лютого 2017 року вона перебуває на обліку та має 50-відсоткову знижку з оплати за житлово-комунальні послуги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 червня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» заборгованість з відшкодування витрат за отримані комунальні послуги у загальному розмірі 9 214,83 грн, яка складається з заборгованості за: відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) у розмірі 8415,36 грн за період з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року; відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води у розмірі 799,47 грн за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн, тобто з кожного по 1051,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі є споживачами житлово - комунальних послуг, які надавав позивач за період з січня 2017 року по 30 квітня 2018 року. Однак належним чином не виконали зобов`язання щодо оплати за спожиті житлово - комунальні послуги. У зв`язку з цим, утворилась заборгованість за спожиті послуги з надання опалення (газо-теплопостачання) та підігріву води, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в солідарному розмірі.

18 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в квартирі зареєстровані неповнолітні діти, інтереси яких судом не враховано. Суд першої інстанції посилався на укладений договір між нею та позивачем, однак вона не підписувала цей договір. Правовідносини, що склалися між сторонами, не регулюються ЗУ «Про житлово - комунальні послуги». Предметом регулювання цього закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що саме така сума заборгованості за надані житлово- комунальні послуги має бути нею відшкодована. Всі розрахунки зроблено передчасно, оскільки зроблений без врахування площі квартири до розподілення теплової енергії між мешканцями будинку. Відповідно до відповіді директора ТОВ « Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна», позивач не є теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, а тому не здійснює продаж теплової енергії, або природного газу, не має відповідної ліцензії на цей вид діяльності і не надає комунальних послуг у житловий будинок АДРЕСА_2 .

19 жовтня 2021 року Лантрат А.В. - представник ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, ухвалити з дотриманням норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 30 червня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

30 квітня 2014 року між Споживчим товариством «Житлово-будівельний кооператив «Авантаж» (Балансоутримувач) та ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» (Управитель) було укладено договір про передання функцій із забезпечення експлуатації об`єктів нерухомості, предметом якого є передача Балансоутримувачем Управителю функцій із забезпечення належної експлуатації житлового будинку, що утримується на балансі Балансоутримувача і функцій із забезпечення належної експлуатації внутрішніх інженерних мереж та технічного обладнання цього житлового будинку у відповідності до умов договору.

Відповідно до умов вищезазначеного договору, а саме пункту 2.2.3. Управитель має право укладати відповідні договори з виробниками (постачальниками) житлово- комунальних послуг на постачання комунальних послуг (природний газ для підігріву теплоносіїв для опалення та гарячого водопостачання, електроенергії, послуг з водопостачання та водовідведення, тощо) у житловий будинок.

Позивач є організацією, яка уповноважена надавати послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , організації та задоволення потреб мешканців будинку в житлово-комунальних та інших послугах, укладання договорів з суб`єктами господарювання для забезпечення житлового фонду комунальними послугами, нарахування, обліку та збору плати за надані споживачам послуги, а тому має право вимагати від відповідачів оплати послуг за надані житлово-комунальні послуги.

Для забезпечення потреб власників квартир даного житлового будинку комунальними послугами, функціонування систем життєзабезпечення будинку, а також, у зв`язку з відсутністю укладених прямих договорів між власниками квартир та постачальниками послуг з теплозабезпечення, постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення, ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» було вимушено виконувати функції замовника, укладаючи з відповідними спеціалізованими організаціями договори щодо водопостачання і водовідведення та закупівлі газу на підігрів теплоносіїв для опалення і гарячого водопостачання.

В обґрунтування розміру позовних вимог позивачем надано рахунки на житло-комунальні послуги за період з 01 січня 2017 року по 26 листопада 2020 року, згідно з якими заборгованість за закупівлю газу за період з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року складає 8415,36 грн, за підігрів води 799,47 грн.

До матеріалів справи позивачем надано розрахунок за оплату житлово-комунальних послуг по особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_3 - ОСОБА_1 , з якого вбачається, що загальна сума заборгованості складає 9 214,83 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі - в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги був визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статтею 7 цього Закону визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із частиною першою статті 9 даного Закону України споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Наявні у справі докази свідчать про те, що ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» надавались послуги теплопостачання шляхом укладання відповідних договорів з НАК « Нафтогаз України» що підтверджується актами приймання передачі природного газу, наданих послуг та розрахунки спожитого природного газу, зокрема за адресою: АДРЕСА_3 , одним з власників якої є відповідач ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» надавалися житлово-комунальні послуги відповідачу ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з відповідачів за житлово - комунальні послуги в розмірі 9 214,83 грн - за відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) у розмірі 8415,36 грн, період нарахування: з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року; та за відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води у розмірі 799,47 грн, період нарахування: з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

Щодо строку позовної давності стосовно заборгованості по відшкодуванню витрат, то колегія суддів погоджується з доводами позивача, що відповідачем протягом всього періоду заборгованості періодично сплачувались грошові кошти в рахунок погашення наявної заборгованості, але не у повному обсязі, а лише частково. Так відповідачем було сплачено: 15 травня 2018 року суму боргу у рахунок відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) у розмірі 1871,12 грн; а 04 квітня 2018 року - суму боргу у розмірі 46,79 грн у рахунок відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води. Дана дія з боку споживача свідчить про факт переривання строку позовної давності та відповідає вимогам статті 264 Цивільного Кодексу України, яка передбачає переривання перебігу строку позовної давності.

Тобто новий строк позовної давності щодо пред`явлення вимог ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна» до відповідача за відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) починається з 16 травня 2018 року, а щодо відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води - з 05 квітня 2018 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження існування факту договірних відносин між сторонами стосовно надання житлово-комунальних послуг та доказів, що саме така сума заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги підлягає відшкодуванню, зокрема ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Відповідно до частин 3, 4 статті 12 та статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив учасникам справи рівні можливості щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції доказів на спростовування факту надання послуг з газотеплопостачання, або надання їх у меншому розмірі ніж заявлено позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності боргових зобов`язань у відповідача перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги.

На підтвердження заявленого розміру боргу позивач надав розрахунки за комунальні послуги по квартирі , власником якої є відповідач ОСОБА_1 , в яких зазначено порядок та суми нарахувань за послуги газотеплопостачання та підігрів води.

Вказані розрахунки ОСОБА_1 не спростовані, що є процесуальним обов`язком відповідача згідно вимог ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що їх сім`я є багатодітною та має 50 - відсоткову знижку на оплату за користування житлом є безпідставними, зважаючи на таке.

Стаття 13 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає багатодітним сім`ям пільги. Зокрема, 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством; 50-відсоткова знижка плати за користування комунальними послугами (газопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення) в межах норм, визначених законодавством.

Для отримання знижки на оплату за житлово-комунальні послуги, послуги зв`язку сім`я повинна звернутися до підприємств та організацій, які надають ці послуги, з відповідними посвідченнями.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 зверталася до позивача та надавала останньому документи про отримання нею пільг на оплату житлово-комунальних послуг за період з січня 2017 року по квітень 2018 року, останньою ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 30 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 січня 2022 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук