ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/804/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/1461/21 Категорія: на ухвалу Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргупредставника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - адвоката Гладиш Ярослава Миколайовича на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до акціонерного товариства «Дельта Банк» від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Матвієнко Андрій Андрійович, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 , приватний нотаріус Кондратюк Віктор Станіславович про відновлення записів про обтяження, -

в с т а н о в и в:

У травня 2021 року позивач Акціонерне товариство «УкрСиббанк» ( далі АТ «УкрСиббанк») звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив скасувати рішення приватного нотаріуса Кондратюк В.С. щодо внесення змін до Державного реєстру іпотек за реєстраційним номером обтяження 5005476 щодо іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» та одночасно визнати (поновити) державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою на користь АТ «УкрСиббанк» на підставі договору іпотеки № 54723 від 23 травня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Компанієць О.Г. за реєстровим номером 1935, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 18856986.

На обґрунтування вказаних позовних вимог банк зазначив, що АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 23.05.2007р. уклали кредитний договір №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 37 500 доларів США.

З метою належного забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором позивач уклав із ОСОБА_1 договір іпотеки № 54723 від 23 травня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку прийнята квартира АДРЕСА_2 .

Державним нотаріусом Компанієць О.Г. 23 травня 2007 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстровано заборону на нерухоме майно - номер обтяження 5005361 та зареєстровано обтяження іпотекою в Державному реєстрі іпотек, реєстровий номер обтяження 5005476.

ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконувала, а тому рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року із неї була стягнута заборгованість у розмірі 64688,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 квітня 2014 року становить 757 910, 48 грн.

Разом із тим 17 грудня 2012 року приватний нотаріус Кондлратюк В.С. вніс зміни до Державного реєстру іпотек за реєстраційним номером обтяження 5005476 та замінив іпотекодержателя АТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» за реєстровим №2949 від 08 грудня 2011 року.

Однак позивач наполягає, що не відступав на користь АТ «Дельта Банк» права вимоги по кредитному договору №0 та договору іпотеки №54723 від 23 травня 2007 року, що були укладені із ОСОБА_1 , а записи у державному реєстрі іпотек щодо заміни іпотекодержателя були вчинені нотаріусом внаслідок помилки, через яку позивач незаконно позбавлений пріоритетних прав іпотекодержателя.

За таких підстав позивач звернувся до суду з даним позовом.

23 лютого 2022 року представник третьої особи ОСОБА_1 - адвокат Пилипенко Р.Б. заявив клопотання про закриття провадження в цивільній справі, оскільки остання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Клопотання мотивовано тим, що зміна іпотекодержателя за вказаним вище договором відбулося саме на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року за №2949, який був укладений між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк». При цьому позивач вказує, що записи у Державному реєстрі іпотек щодо зміни іпотекодержателя зроблені безпідставно, однак із відомостей з державного реєстру іпотек вбачається, що така заміна відбулася на виконання умов вказаного вище договору купівлі-продажу прав вимоги, при цьому позивачем до матеріалів справи вказаний договір не надано, відомостей про оспорення в судовому порядку змісту останнього також не повідомлено. Таким чином фактично спір існує між господарюючими суб`єктами, а тому, відповідно до ст. 20 ГПК України підлягає розгляду саме в господарському суді.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2022 року провадження у справі за позовом АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Матвієнко А.А., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 , приватний нотаріус Кондратюк В.С., про відновлення записів про обтяження - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснено позивачу, що даний спір повинен вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки судом встановлено, що спір фактично виник із виконання та різного трактування правочину (договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року №2949), який укладений саме в межах господарсько-фінансової діяльності двох банківських суб`єктів, який мають статус юридичних осіб, то вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відноситься до юрисдикції господарського суду.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду, вважаючи її такою, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, постановлена з порушенням норм процесуального права, представник АТ «УкрСиббанк» - адвокат Гладиш Я.М. подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційні вимоги обґрунтував тим, що суд першої інстанції зазначає, що спір фактично виник із виконання та різного трактування правочину, який укладений саме в межах господарсько-фінансової діяльності двох банківських суб`єктів, який мають статус юридичних осіб. Проте суд дійшов передчасного висновку, оскільки позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги (ч. 1 та ч. 8 ст. 30 ЦПК України).

Визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію обтяження іпотекою на користь АТ «Дельта Банк» та поновлення запису у Державному реєстрі іпотек на користь АТ «УкрСиббанк» є способом захисту права позивача на предмет іпотеки від його порушення іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна.

При визначенні предметної юрисдикції справ суд повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

При визначенні оскаржуваних рішень судом не враховано зміст спірних правовідносин та зміст порушеного права позивача, а зміст порушеного права стосується питання дотримання вимог ст. ст. 9,12 Закону України «Про іпотеку» та стосується захисту порушеного права АТ «УкрСиббанк» як іпотекодавця по відношенню до майна.

Вказує, що з огляду на те, що іпотека як забезпечувальне зобов`язання за своїм правовим характером відповідає правовому характеру основного зобов`язання, є всі підстави стверджувати , що відносини щодо іпотеки є цивільно-правовими (стосується забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи ОСОБА_1 ).

Також судом не було враховані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 369/9487/18, постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 654/255/17-ц, у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 826/14180/17, що спір пов`язаний із захистом цивільних прав позивача на нерухоме майно є спором про цивільне право.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно довимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження усправі , якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається із матеріалів справи, що АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 23 травня 2007 року уклали кредитний договір №0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 37 500 доларів США.

З метою належного забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором позивач уклав із ОСОБА_1 договір іпотеки №54723 від 23 травня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку прийнята квартира АДРЕСА_2 .

Державним нотаріусом Компанієць О.Г. 23 травня 2007 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстровано заборону на нерухоме майно - номер обтяження 5005361 та зареєстровано обтяження іпотекою в Державному реєстрі іпотек, реєстровий номер обтяження 5005476.

ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконувала, а тому рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року із неї була стягнута заборгованість у розмірі 64 688,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 квітня 2014 року становить 757 910,48 грн.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 квітня 2021 року вбачається, що 17 грудня 2012 року приватний нотаріус Кондлратюк В.С. вніс зміни до Державного реєстру іпотек за реєстраційним номером обтяження 5005476 та замінив іпотекодержателя АТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» за реєстровим №2949 від 08 грудня 2011 року.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону №1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У ч. 1 ст. 1 ЦК України зазначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із позовом до АТ «Дельта Банк» про відновлення записів про обтяження.

АТ «УкрСиббанк» просило скасувати рішення приватного нотаріуса Кондратюк В.С. щодо внесення змін до Державного реєстру іпотек за реєстраційним номером обтяження 5005476 щодо іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» та одночасно визнати (поновити) державну реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою на користь АТ «УкрСиббанк» на підставі договору іпотеки № 54723 від 23 травня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Компанієць О.Г. за реєстровим номером 1935, щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 18856986. Тобто предметом спору є скасування рішення приватного нотаріуса щодо внесення змін до Державного реєстру іпотек , прийнятого на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, що був укладений між позивачем та АТ «Дельта Банк» 08 грудня 2011 року.

Колегія судді погоджується із висновком суду першої інстанції, що спір випливає із виконання (реалізації) договору купівлі-продажу прав вимоги, який укладений в межах господарсько-фінансової діяльності двох банківських суб`єктів, що мають статус юридичних осіб і тому вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відноситься до юрисдикції господарського суду.

Також судом вірно зазначено, що між сторонами відсутній спір щодо виконання правочинів, укладених в забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк», а лише заявлено вимогу про скасування рішення реєстратора - приватного нотаріуса, який діяв відповідно до укладеного сторонами договору відступлення права вимоги від 08 грудня 2011 року.

Доводи апелянта, щодо визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію обтяження іпотекою на користь АТ «Дельта банк» та поновлення запису у Державному реєстрі іпотек на користь АТ «УкрСиббанк» є способом захисту права позивача на предмет іпотеки від його порушення іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна та має розглядатись в порядку цивільного судочинства, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки предметом розгляду даної справи є саме скасування рішення приватного нотаріуса щодо внесення змін до Державного реєстру іпотек , прийнятого на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, що був укладений між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» 08 грудня 2011 року, а не договір іпотеки , укладений між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 23 травня 2007 року.

Також є помилковим посилання апелянта, що судом не враховано зміст спірних правовідносин та зміст порушеного права позивача, а зміст порушеного права стосується питання дотримання вимог ст. ст. 9,12 Закону України «Про іпотеку» та стосується захисту порушеного права АТ «УкрСиббанк» як іпотекодавця по відношенню до майна, оскільки як зазначалось раніше предметом позову є саме скасування рішення приватного нотаріуса щодо внесення змін до Державного реєстру іпотек , прийнятого на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, а не іпотека як забезпечувальне зобов`язання і дані відносини щодо іпотеки є цивільно-правовими.

Не варті уваги доводи апелянта, що судом не було враховані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 369/9487/18, постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 654/255/17-ц, у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 826/14180/17, що спір пов`язаний із захистом цивільних прав позивача на нерухоме майно є спором про цивільне право, оскільки в даному випадку рішення про реєстрацію обтяження у вигляді іпотеки було прийнято не на підставі договору іпотеки, стороною якого є ОСОБА_1 , а на підставі договору купівлі-продажу права вимоги , укладеного між двома банками.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що правовідносини, які виникли між сторонами, є господарсько-фінансовими, оскільки спір виник між двома банками АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк», і цей спір пов`язаний із рішенням про реєстрацію обтяження на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, укладений між банками 08 грудня 2011 року , а тому такий спір належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - адвоката Гладиш Ярослава Миколайовича на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2022 року залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 червня 2022 року.

Судді: