Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 травня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

21.12.2021 представник позивача ТОВ «Інтеркеш Україна» адвокат Ковач І.В. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до відповідачки ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4-32734 від 07.04.2021 в сумі 51505, 16 грн. та 2270 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.04.2021 між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір №4-32734, згідно з яким остання отримала кредит в сумі 70000 грн. зі сплатою 43,8 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 07.04.2022. Також 07.04.2021 сторонами укладено договір застави т/з, в забезпечення належного виконання своїх обов`язків заставодавець передав у заставу заставодержателя легковий автомобіль, належний відповідачці. Свої зобов`язання за кредитним договором ТзОВ «Інтеркеш Україна» виконало повністю, надало кредит, що підтверджується заявою відповідачки про перерахування кредитних коштів та платіжним дорученням. Однак відповідачка не виконала належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 14.12.2021 виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 51505, 16 грн., яка складається з наступного: 40833 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8820 грн. - заборгованість за відсотками; 300 грн. пеня; 1196, 41 грн. - інфляційні втрати, 355, 75 грн. - 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України. Вичерпавши можливість досудового врегулювання спору, у зв`язку з невиконанням зобов`язання у добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав в судовому порядку.

У судове засідання представник позивача не з`явився, однак в прохальній частині позову вказано про проведення розгляду справи за відсутності сторони позивача.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив.

На підставі наведеного, керуючись ч. 4 ст. 223, 280-281 ЦПК України,суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

07.04.2021 між ТОВ «Інтеркеш Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4-32734 від 07.04.2021, відповідно до умов якого відповідачка отримала від позивача суму грошових коштів у 70000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 43,8% річних. Строк дії договору дванадцять місяців, кредит надається строком з 07.04.2021 до 07.04.2022. (розділ І кредитного договору)

Відповідно до платіжного доручення №2214 від 07.04.2021 відповідачка отримала кредитні кошти у сумі 70000 грн., чому передувала її заява про перерахунок коштів на відповідний рахунок.

07.04.2021 між позивачем як заставодержателем та відповідачкою як заставодавцем укладено договір застави транспортного засобу. Вказаним договором забезпечено вимоги заставодержателя, які випливають з договору про надання фінансового кредиту №4-32734 від 07.04.2021, укладеного між сторонами, відповідно до умов якого заставодавець зобов`язана у строк до 07.04.2022 включно повернути заставодержателю кредит у сумі 70000 грн., сплатити відсотки за користування кредитом, можливу неустойку тощо.

Відповідно до п.п. 2 п. 2.2.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному Договором.

Згідно з п. 3.1. кредитного договору визначено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Вказаним графіком визначено періодичність та розміри платежів з повернення кредиту та сплати процентів за його користуванням. З графіка розрахунку видно, що з таким відповідачка ознайомлена, що стверджується її підписом.

Згідно з п. 6.7. кредитного договору у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі) позичальник сплачує пеню в розмірі 1 % за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіка погашення кредиту зазначеного в додатку № 1, позичальник сплачує пеню в розмір 100 грн.

Таким чином судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як передбачено п.п. 3 п. 2.1.1. кредитного договору, кредитодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за наявності хоча б однієї із зазначених обставин: 1) затримання сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць; 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 %; 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; 4) іншого істотного порушення умов договору.

Так, судом також встановлено, що у зв`язку порушенням умов кредитного договору щодо повернення кредиту ТзОВ «Інтеркеш Україна» надіслало відповідачці письмові вимоги від 19.11.2021 та від 11.08.2021 про погашення заборгованості за кредитним договором.

В досудовій вимозі від 11.08.2021 зазначено, що відповідно до умов договору місячний платіж до 15.06.2021 не внесено, а відтак необхідно до 18.08.2021 сплатити 65907, 69 грн. заборгованості за кредитом.

В досудовій вимозі від 19.11.2021 зазначено, що відповідно до умов договору місячний платіж до 30.07.2021 не внесено, а відтак необхідно до 26.11.2021 сплатити 48096 грн. заборгованості за кредитом.

З вказаного вбачається, що ТзОВ «Інтеркеш Україна» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору використало право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, надіславши відповідачці письмову вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитом.

При цьому суд приймає до уваги досудову вимогу від 11.08.2021, так як до позову додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, трекінгом поштового відправлення підтверджується факт надіслання такого відповідачці.

З розрахунку заборгованості до кредитного договору №32734 від 07.04.2021 видно, що відповідачкою здійснювалося часткове погашення заборгованості, однак внаслідок неналежного виконання зобов`язання (несвоєчасно та в меншому, аніж передбачено графіком, розмірі) станом на 14.12.2021 наявна заборгованість по кредиту на загальну суму 51505, 16 грн., яка складається з наступного: 40833 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8820 грн. - заборгованість за відсотками; 300 грн. пеня; 1196, 41 грн. - інфляційні втрати, 355, 75 грн. - 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 в справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) міститься висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18, вказала, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року №6-49цс12.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як зазначалося вище в кредитному договорі сторони визначили строк його дії до 07.04.2022. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідачка мала здійснювати щомісячними платежами, надаючи ТзОВ «Інтеркеш Україна» кожного місяця кошти упродовж строку кредитування. Тобто сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Однак позивач надіслав 12.08.2021 відповідачці досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з неналежним виконанням останньою своїх зобов`язань, а відтак з вказаної дати не мав права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.

Тож, суд приймає до уваги, що станом на 14.08.2021 в розрахунку заборгованості залишок по процентам становив 0 грн.

Згідно з вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення заборгованості за відсотками до задоволення не підлягає, так як станом на день пред`явлення позивачем вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України заборгованості за відсотками не було.

Разом з тим після пред`явлення вимоги про погашення заборгованості права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

До позовної заяви додано розрахунок інфляційних збитків та 3% річних, який становить суму у 1196, 41 грн. та 355, 75 грн. й проведений за період з 31.08.2021 по 14.12.2021 на суму боргу у 40833 грн.

Відомо, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вказане, не виходячи за межі періоду проведеного позивачем розрахунку інфляційних збитків та 3% річних, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача вищевказаних сум.

Крім того позивач також просить стягнути з відповідачки 300 грн. пені.

Так, правовим наслідком порушення зобов`язання ст. 611 ЦК України встановлює сплату неустойки, яка у розумінні ст. 549 цього кодексу може бути штрафом чи пенею. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже було згадано в п. 6.7. кредитного договору сторони встановили, що у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі) позичальник сплачує пеню в розмірі 1 % за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіка погашення кредиту зазначеного в додатку № 1, позичальник сплачує пеню в розмір 100 грн.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості позивачем зазначено розмір пені у 0 грн. станом на 14.08.2021, у 300 грн. станом на 14.12.2021.

У зв`язку з цим слід зазначити, що засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

В той же час, вказаний розрахунок пені, не може бути прийнятий судом як правильний та обґрунтований, оскільки у ньому не відображено та не конкретизовано періоду та підстави нарахування пені, а міститься лише вказівка на загальну суму пені. При цьому, суд не вбачає можливим у цій частині здійснити власний обрахунок штрафних санкцій для перевірки правильності їх нарахування позивачем, умовам кредитного договору та нормам ЦК України.

Крім цього за змістом п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (зі змінами і доповненнями) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено на усій території України карантин з 12.03.2020 та в подальшому продовжений відповідними постановами Кабінету Міністрів України до 31.05.2022.

Враховуючи наведені положення ЦК України та те, що з 12.03.2020 і по цей час на усій території України встановлено карантин, позичальника звільнено від обов`язку сплати пені.

Відтак заявлена ТзОВ «Інтеркеш Україна» до стягнення з відповідача пеня в розмірі 300 грн. задоволенню не підлягає.

Оскільки відповідачка доказів щодо повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представила, не спростувала документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт неналежного виконання відповідачкою умов кредитного договору, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача 42385, 16 грн. заборгованості за кредитним договором, що складається з 40833 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1196, 41 грн. інфляційних втрат та 355, 75 грн. 3% річних, розрахованих за період з 31.08.2021 по 14.12.2021 на вказану суму боргу за тілом кредиту. В задоволення решти позовних вимог слід відмовити з наведених вище підстав.

Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Керуючись ст. ст. 13, 76, 80, 81, 82, 89, 141, 258, 263-265, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 610-612, 625, 627, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» (код ЄДРПОУ - 39000364, адреса місцезнаходженням. Ужгород, вул. Швабська, 17) заборгованість за кредитним договором №4-32734 від 07.04.2021 у сумі 42385 (сорок дві тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень 16 копійок, яка складається з: 40833 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1196, 41 грн. інфляційних втрат та 355, 75 грн. 3% річних за період з 31.08.2021 по 14.12.2021.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» (код ЄДРПОУ - 39000364, адреса місцезнаходженням. Ужгород, вул. Швабська, 17) судовий збір в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов