КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року

справа № 361/8313/19

провадження № 22-ц/824/2805/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» - Добриня Ярослава Олексійовича на рішення Броварського міскрайонного суду Київської області від 09 вересня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Рішенням Броварського міскрайонного суду Київської області від 09 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про захист прав споживачів задоволено частково.

Застосовано наслідки нікчемності правочину Договору фінансового лізингу №К300А, укладеного 09 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою діяльністю «Автокредит Плюс» та ОСОБА_1 .

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 суму платежів, сплачених на виконання нікчемного правочину, в розмірі 182 881,56 грн.

Зобов`язано ОСОБА_1 , після отримання внесених нею платежів, повернути ТОВ «Автокредит Плюс» отриманий за лізингом автомобіль MITSUBISHI COLT, 2008 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Автокредит Плюс» просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом безпідставно визнано поважними причини пропуску строку позовної давності. Зазначає, що під час користування автомобілем з 2014 року по 2019 рік у позивача будь-яких претензій щодо форми та змісту укладеного договору не було. Лише після отримання від відповідача повідомлення про подію «Дефолт»,у зв`язку із грубим порушенням позивачем вимог договору лізингу, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом з метою уникнення виконання зобов`язань за оспорюваним правочином. Апелянт зазначає, що позивачем не визнано пропуск нею строку позовної давності та клопотань щодо визнання поважними причин подано не було. Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки застосування реституції шляхом повернення сторін у первісне становище позивачем заявлено не було.

В судовому засіданні ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір, підписаний сторонами, є нікчемним, оскільки укладений без нотаріального посвідчення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09 грудня 2014 року між ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (Лізингодавець) підписано Заяву про приєднання до публічного договору № К300А!.

Згідно з вказаною заявою Лізингодавець передає Лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно з Специфікації, викладеною у Додатку № 1.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору фінансового лізингу № К300А! від 09.12.2014 р. маркою автомобіля є Mitsubishi Colt 1, 3, тип хетчбек, рік випуску 2008, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість 120 000 грн. (а.с. 17).

Також, у заяві про приєднання до публічного договору № К300А! визначено основні умови договору фінансового лізингу, вказані реквізити для сплати щомісячних платежів (рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ КБ «Приватбанк»). Розмір сплати таких платежів визначений у Графіку лізингових платежів, що є Додатком № 2 до Договору фінансового лізингу № К300А! від 09.12.2014 р. (а.с. 18).

Договір фінансового лізингу № К300А! від 09.12.2014 р. укладений між сторонами у письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що 14 січня 2015 року позивач отримала у користування автомобіль, проти чого не заперечує і відповідач.

06 червня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» видав ОСОБА_1 довідку № O5VVRAE8LBIDKAD1 про те, що заборгованості по кредитному договору № К300А! від 09.12.2014 р. немає. Дата закриття кредиту 27.05.2019 р. (а.с. 19).

01 жовтня 2019 року ТОВ «Автокредит Плюс» направив на адресу позивача повідомлення про подію «ДЕФОЛТ» та одностороннє розірвання договору фінансового лізингу № К300А! від 09.12.2014 р. у разі не усунення події «ДЕФОЛТ». У вказаному листі ТОВ «Автокредит Плюс» повідомляє позивача про наявність в останньої заборгованості за Договором фінансового лізингу № К300А! від 09.12.2014 р., яка складає 60 434 грн, та вимагає повернути предмет лізингу (автомобіль) у випадку неусунення події «ДЕФОЛТ» (а.с. 20).

04 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Автокредит Плюс» із заявою, в якій запропонувала визнати публічний договір фінансового лізингу недійсним та застосувати наслідки недійсності (а.с. 21).

На вищевказану заяву відповідач направив ОСОБА_1 лист № 22.10.19-1-2, де повідомив, що 31 березня 2019 року договір по обслуговуванню рахунків між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Автокредит» був припинений. Транзитний рахунок № НОМЕР_3 закритий. Станом на 22.10.2019 р. заборгованість за лізинговим договором № К300А! від 09.12.2014 р. складає 54 228 грн. Також, у вказаній відповіді відповідач повідомив ОСОБА_1 про нові реквізити для сплати коштів за Договором фінансового лізингу № К300А! від 09.12.2014 р. (а.с. 22).

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Автокредит Плюс» з інформаційним запитом, де просила надати копію лізингового договору № К300А! від 09.12.2014 р., заяви про приєднання до публічного договору, додаток № 1 та додаток № 2 (а.с. 23).

08 листопада 2019 року ТОВ «Автокредит Плюс» повторно направив позивачу повідомлення про подію «ДЕФОЛТ» та одностороннє розірвання договору фінансового лізингу № К300А! від 09.12.2014 р. у разі неусунення події «ДЕФОЛТ» (а.с. 25).

Відповідно до наданих виписок з особистого рахунку, позивач, на виконання умов договору щодо одержання в користування предмету лізингу, сплатила ТОВ «Автокредит плюс» у період з 09 грудня 2014 року до 10 серпня 2021 року 182 881,56 грн.

Відповідно до статей 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 статті 806 ЦК Українидо договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору з урахуванням правил статті 628 ЦК України.

Відповідно до положень статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1 та 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Договір фінансового лізингу № К300А! від 09.12.2014 р. укладений сторонами без нотаріального посвідчення, відтак є нікчемним, оскільки не відповідає вимогам закону.

Спірний договір є нікчемним правочином, а тому не підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину, без визнання нікчемного правочину недійсним.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа №404/4702/18-ц).

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції положення зазначених норм врахував та, встановивши, що при укладенні оспорюваного договору фінансового лізингу допущено порушення статті 799 ЦК України щодо обов`язкового нотаріального посвідчення, дійшов правильного висновку, що такий договір є нікчемним та застосував до нього наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача коштів, сплачених на виконання такого договору, та зобов`язав позивача повернути автомобіль, який є об`єктом договору, відповідачу.

Доводи апеляційної скарги щодо виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог, а саме застосування реституції шляхом повернення сторін у первісне становище, - судом відхиляються, оскільки суд, у разі визнання нікчемним правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно із частинам першою та третьою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 69).

Із пояснень позивача слідує, що остання вважає початком перебігу строку позовної давності 01.10.2019 р., а саме отримання повідомлення від ТОВ «Автокредит Плюс» про наявність заборгованості, та зазначає, що до цього часу зі сторони відповідача жодних претензій не було.

Колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції про помилковість вважати початком перебігу строку позовної давності 01.10.2019 р., враховуючи, що оспорюваний правочин було укладено ще 09.12.2014 року.

Разом із тим, вищевказане позивачем є поважною причиною пропуску строку позовної давності, оскільки незважаючи на нікчемність договору лізингу, умови виконання такого правочину тривалий період ніким не заперечувалися, позивачем виконувались взяті на себе зобов`язання за нікчемним правочином зі сплати лізингових платежів та відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 06.06.2019 року заборгованість по кредитному договору № К300А! від 09.12.2014 р. у ОСОБА_1 відсутня. (а.с. 19).

Повідомлень, направлених позивачу, щодо зміни реквізитів для сплати платежів за лізинговим договором, закриття рахунків в банку до повідомлення про подію «Дефолт» матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною позивача не було подану заяву про поновлення строку позовної давності судом не приймається, оскільки у разі поновлення позовної давності на захист порушеного інтересу у судовому порядку подача заяви від сторони цивільним законодавством не передбачена. У цьому випадку суд може визнати причини пропущення позовної давності поважними та захистити порушене право позивача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» - Добриня Ярослава Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Броварського міскрайонного суду Київської області від 09 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді