Справа № 708/362/22
Номер провадження № 4-с/708/1/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Попельнюха А.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Пасічної Л.А.,

представника скаржника адвоката Стаська О.Г.,

стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чигирині в залі судових засідань скаргу ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця. В обґрунтування поданої скарги зазначив, що у провадженні Чигиринського відділу Державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 6731565 по виконанню виконавчого листа № 2-530, виданого 03.10.2005 Чигиринським районним судом Черкаської області про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утриманні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше існуючого мінімального розміру, щомісячно, починаючи з 14.10.2005 і до досягнення дитиною повноліття.

05.04.2019 старшим державним виконавцем Чигиринського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Коваленком Ю.А. була винесена постанова про накладення на ОСОБА_2 штрафу, яка обґрунтована тим, що через несплату ним аліментів виникла заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три роки і станом на 01.02.2019 борг становить 62 208,75 грн. У зв`язку з чим на скаржника накладено штраф у розмірі 31 104,37 грн., який стягнуто на користь держави. Стягувачем є Чигиринський районним відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Про винесення такої постанови скаржнику стало відомо лише 28.04.2022 після її отримання з відповіддю та копіями документів виконавчого провадження поштовим відправленням на свою адресу.

Із даною постановою скаржник не погоджується та вважає її незаконною, винесеною із порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема зазначає, що у випадку встановлення у діях платника аліментів порушень строків та порядку сплати аліментів державний виконавець може накласти на платника аліментів штраф, проте суми таких штрафів перераховуються на користь стягувача. Натомість стягувачем у оскаржуваній постанові є держава.

При винесенні оскаржуваної постанови не вірно визначена сума заборгованості. Оскільки у постанові від 05.04.2019 державний виконавець зазначає про наявний борг станом на 01.02.2019, тобто різниця між датами цих подій становить два місяці, відповідно за цей період часу сума повинно була змінитися у бік збільшення або зменшення. Крім того, скаржник не погоджується також із визначеною сумою боргу та вважає, що вона не відповідає фактичним обставинам справи. Також така сума боргу не відповідає іншим матеріалам виконавчого провадження, зокрема у розрахунку нарахованих платежів по оплаті виконавчого збору визначена сума боргу станом на 01.02.2019 у розмірі 60 708,75 грн.

Також ОСОБА_2 зазначає, що проведені виконавцем розрахунки платежів по аліментам здійснено без урахування періодів, коли він працював та отримував офіційні доходи, проте виконавцем всі нарахування проведені виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що може бути виконано у визначених законом випадках.

Крім того, виконавцем не було враховано, що стягувач ОСОБА_3 писала заяву про відкликання своєї заяви про стягнення аліментів і що вона не має претензій до платника щодо їх сплати, а згодом подала її повторно. Про подання такої заяви повторно ОСОБА_2 стало відомо лише 12.03.2019. коли він був викликаний для дачі пояснень. З цих причин і утворився борг.

Відповідно до вимог чинного законодавства розрахунок заборгованості по сплаті аліментів повинен проводитися виконавцем щомісячно, у свою чергу розрахунок станом на 01.02.2019 проведено не було. Також зазначив, що виконавцем і при інших розрахунках допускались помилки, зокрема при складенні відносно ОСОБА_2 протоколу у справі про адміністративне правопорушення від 09.11.2020 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП у одному екземплярі протоколу зазначена сума боргу у розмірі 33 226,46 грн., натомість у іншому вказана сума боргу у розмірі 36 535,10 грн. Крім того, при визначенні вказаної суми заборгованості не зазначено про наявність штрафу і він у загальній сумі не врахований.

Також зазначив, що можливість накладення штрафу на платника аліментів у зв`язку із порушенням строків їх сплати була новелою законодавства, зміни до якого внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання», який прийнято 03.07.2018, та набрав він чинності з 28.08.2018. Відповідно такі зміни не можуть бути застосовані до заборгованості, яка утворилась до 28.08.2018.

Ухвалою від 10.05.2022 провадження у справі відкрито і вона призначена до судового розгляду. За клопотанням скаржника для огляду у судовому засіданні витребувані матеріали виконавчого провадження.

У судовому засідання представник скаржника адвокат Стасько О.Г. скаргу підтримав та просив суд її задовольнити. До матеріалів справи долучив додаткові письмові докази, які отримав вже після звернення до суду на свій адвокатський запит. Додатково зазначив, що при проведенні розрахунку суми боргу виконавча служба не враховувала всі проведені ОСОБА_2 платежі, і своєю відповіддю вона фактично визнає цю обставину. Також у черговий раз підтверджено неправильність проведених нарахувань розміру аліментів. Зокрема у лютому 2019 року фактично роботодавцем ОСОБА_2 у рахунок оплати аліментів та наявної заборгованості було сплачено 6 617,37 грн., що становило 50 % його доходів, натомість виконавцем нарахований платіж у розмірі ј частини у сумі 6 617,36 грн., що ніяк не відповідає вимогам рішення суду.

Стягувач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, в обґрунтування своїх заперечень суду пояснила, що виконавчий лист вона ніколи не відкликала, лише писала заяву про те, що станом на 01.11.2013 у неї претензій до платника аліментів немає. Проте протягом тривалого часу виконавча служба не стягувала аліменти із ОСОБА_2 . Під час примусового виконання рішення суду вона неодноразово зверталась до державного виконавця, повідомляла про місце роботи та доходи боржника, окремо для себе проводила підрахунки отриманих сум. Зазначити яка була заборгованість станом на 01.02.2019 не може, оскільки рахувала тільки фактично отримані кошти. Надані представником скаржника квитанції про сплату визнала та підтвердила факт отримання таких сум.

Чигиринський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. Суду надав відзив на скаргу з проханням проводити її розгляд у відсутність представника відділу державної виконавчої служби. Проти скарги заперечили, у обґрунтування поданого відзиву зазначили, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження воно було відкрито на підставі поданої заяви стягувача. Матеріали виконавчого провадження містять заяву ОСОБА_3 від 22.11.2013, що претензій щодо отриманих аліментів по 01.11.2013 вона не має. Інформація про повернення виконавчого документа стягувачу відсутня.

05.02.2018 ОСОБА_3 зверталась із заявою про надання довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у зв`язку із чим державним виконавцем проведено відповідний розрахунок. За період з 01.11.2013 по 01.02.2018 заборгованість визначена у розмірі 45 458,25 грн. Твердження боржника про обізнаність щодо наявності виконавчого провадження та нарахування аліментів лише 12.03.2019 не відповідають дійсності, оскільки у матеріалах виконавчого провадження мається його заява від 29.08.2018 про сплату ним аліментів на поштову адресу стягувача у червні 2018 500 грн., у липні 2018 1 000 грн., у серпні 2018 - 1 000 грн. Також у матеріалах виконавчого провадження наявна довідка розрахунок від 12.02.2019, яка нарахована у зв`язку із направленням постанови на підприємство за місцем роботи боржника.

25.02.2019 ОСОБА_2 подав до відділу заяву щодо долучення до матеріалів виконавчого провадження квитанцій зі сплати аліментів на поштову адресу стягувача у вересні 2018 500 грн., у жовтні 2018 1 000 грн., у грудні 2018 500 грн., у лютому 2019 500 грн.

На депозитний рахунок відділу 07.03.2019 надійшли кошти утримані з боржника у розмірі 50 % його доходу в сумі 6 617,37 грн.

05.04.2019 старшим державним виконавцем Чигиринського ВДВС ГТУЮ у Черкаській області Коваленком Ю.А. на підставі довідки-розрахунку від 12.02.2019 за вих. № 1287 винесено постанову про накладення штрафу на боржника за наявну заборгованість та направлено сторонам виконавчого провадження для ознайомлення та оскарження.

Під час винесення постанови про накладення на боржника штрафу державним виконавцем допущено описку в процесуальному документі, оскільки помилково зазначено, що стягувачем є держава, та невірно зазначено статті Закону, на підставі яких було здійснено накладення штрафу. У свою чергу описка може бути виправлена шляхом винесення окремої постанови.

Заслухавши учасників, дослідивши наявні у матеріалах скарги докази та матеріали виконавчого провадження, судом встановлено наступне.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У статті 195 СК України врегульовано порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), та вказано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

За правилами частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина друга статті 195 СК України).

За змістом пункту 4 розділу XVI Інструкції N 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону N 1404-VIII, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Згідно з частинами першою та другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон N 1404-VIII), максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону N 1404-VIII.

Частиною чотирнадцятою статті 71 Закону N 1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

У пункті 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за N 489/20802 (далі - Інструкція N 512/5), визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону N 1404-VIII.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилається сторонам виконавчого провадження.

Суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у провадженні Чигиринського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало виконавче провадження про стягнення аліментів із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 (після зміни прізвища ОСОБА_1 ) на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше існуючого мінімального розміру щомісячно, починаючи з 14.10.2005 і до досягнення дитиною повноліття ( НОМЕР_1 ).

У матеріалах виконавчого провадження наявна заява стягувача від 22.11.2013 щодо відсутності претензій по сплаті аліментів до 01.11.2013.

Відповідно до проведених виконавцем розрахунків станом на 01.02.2019 заборгованість платника аліментів перевищує суму платежів за 3 роки і становить 62 208,75 грн., у зв`язку із чим постановою від 05.04.2019 на ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 50 %, що становить 31 104,37 грн. Оскаржуваною постановою такий штраф стягнуто на користь держави.

Аналізуючи доводи учасників та матеріали виконавчого провадження суд приходить до висновку, що визначена виконавцем сума заборгованості не є безспірною, оскільки при її нарахуванні виконавцем не враховані реальні доходи платника аліментів та деякі проведені ним самостійно платежі, підтвердження яких були надані та долучені до матеріалів виконавчого провадження (зокрема у червні 2018 року на суму 500 грн. та у липні 2018 року на суму 1 000 грн.).

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця не може вважатися справедливою, оскільки заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, визначена без урахування доходів платника аліментів та проведених ним у рахунок погашення платежів, відповідно державний виконавець неправильно визначав розмір аліментів та базу їх стягнення, що мало наслідком визначення суми заборгованості, яка не відповідала фактичним матеріалам виконавчого провадження. Крім того, стягнення вказаного штрафу на користь держави суперечить чинному законодавству, оскільки його стягнення у повному обсязі з ОСОБА_2 буде суперечити спрямованості змін до СК України та Закону N 1404-VIII, які і вносилися задля захисту прав дитини та спонукання саме недобросовісного платника аліментів певним чином поновити майнові втрати чи обмеження, які вимушена була нести дитина.

У свою чергу суд не погоджується з доводами скаржника та його представника про неможливість застосування до вказаних правовідносин норми, яка була запроваджена 28.08.2018 з огляду на таке.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Щодо застосування нових законів до триваючих правовідносин, то у Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року N 5-р (I)/2019 зроблено висновок про те, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).

Право оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця сторонами виконавчого провадження регламентовано статтею 447 ЦПК України.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України регламентовані строки такого оскарження, зокрема визначено десятиденний строк, який обраховується з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Наявними матеріалами справи та матеріалами виконавчого провадження не підтверджено факт отримання ОСОБА_2 оскаржуваної постанови після її прийняття. Фактично підтверджується факт її отримання лише 28.04.2022, відповідно строк на її оскарження не пропущений.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подана ОСОБА_2 скарга є обґрунтованою, встановлені під час її розгляду порушення чинного законодавства, допущені державним виконавцем під час винесення постанови від 05.04.2019 є істотними, оскаржувана постанова є неправомірною, відповідно скарга підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-452 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на рішення та дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Чигиринського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Коваленка Юрія Анатолійовича від 05.04.2019 у виконавчому провадженні № 6731565 про накладення штрафу на ОСОБА_2 у розмірі 31 104,37 грн.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина ухвали проголошені судом 01.06.2022, повна ухвала скаредна та підписана 06.06.2022.

Суддя А.О.Попельнюх