Постанова
Іменем України
03 червня 2022 року
м. Київ

справа № 727/7373/21-ц
провадження № 61-19002св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересована особа Головне управління пенсійного фонду України

в Чернівецькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 серпня 2021 року

у складі судді Танасійчук Н. М. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Владичана А. І., Половінкіної Н. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заяву мотивовано тим, що під час своєї трудової діяльності з 05 січня

1986 року по 20 серпня 1990 року вона працювала машиністом-кочегаром

у військовій частині № НОМЕР_1 в НДР.
Для оформлення пенсійного забезпечення вона зверталась до Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі Головне УПФУ в Чернівецькій області), проте їй було повідомлено, щодо страхового стажу, який становить 19 років 08 місяців, не зараховано період роботи

у військовій частині з 05 січня 1986 року по 20 серпня 1990 року у зв`язку

із виправленням дати прийняття на роботу, яке не завірено належним чином згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах,

в установах і організаціях.
Вказувала на те, що встановлення юридичного факту її роботи у зазначений період їй необхідно для надання судового рішення про встановлення цього факту Головному УПФУ в Чернігівській області для подальшого отримання пенсійного забезпечення.
З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд встановити факт

її роботи у військовій частині № НОМЕР_1 з 05 січня 1986 року по 20 серпня 1990 року згідно трудової книжки.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 серпня

2021 року закрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління пенсійного фонду України

в Чернівецькій області (далі Головне УПФУ в Чернівецькій області), про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту її роботи

у військовій частині № НОМЕР_1 з 05 січня 1986 року по 20 серпня 1990 року згідно трудової книжки, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що питання встановлення факту трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 серпня 2021 року залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, оскільки питання встановлення факту трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.
При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючисьна неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно позбавили її права на судовий захист.
ОСОБА_1 зазначає, що суди попередніх інстанцій, закриваючи провадження у справі, посилались на пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», проте, на її думку, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в трудовій книжці належним чином не застережені, тощо та якщо військова частина

на час звернення із заявою не існує.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2022 року було поновлено

ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 серпня 2021 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року. Відкритокасаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи

№ 727/7373/21-ц із Шевченківського районного суду м. Чернівці.
У лютому 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив головного УПФУ

в Чернівецькій області на касаційну скаргу, у якому зазначено,

що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема: встановлення факту її роботи у військовій частині

№ НОМЕР_1 з 05 січня 1986 року по 20 серпня 1990 року, згідно трудової книжки.
Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту трудового стажу необхідно для нарахування їй відповідно до закону вірної кількості страхового стажу, внаслідок чого буде призначена пенсія.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.
Згідно з положеннями пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,

що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним.
Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У справі, яка переглядається, суди установили, що встановлення факту роботи в період з 05 січня 1986 року по 20 серпня 1990 року у військовій частині № НОМЕР_1 необхідно ОСОБА_1 для нарахування їй відповідно

до закону правильної кількості страхового стажу, внаслідок чого буде призначена пенсія.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено,

що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів

у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом,

що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки,

а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про

їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У судовому порядкувідповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені

в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи

за паспортом або свідоцтвом про народження.

Таким чином, встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.
Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися

у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу

у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.
З урахуванням наведеного питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2019 року у справі

№ 198/623/18 (провадження № 14-369цс19), та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови:

від 10 березня 2020 року у справі № 556/132/18 (провадження

№ 61-44101св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 559/2652/16-ц (провадження № 61-28244св18), від 11 вересня 2019 року у справі

№ 401/2020/17-ц (провадження № 61-3570св19), від 24 жовтня 2019 року

у справі № 523/30/17 (провадження № 61-12771св18) та від 10 червня

2020 року у справі № 347/576/18 (провадження № 61-45995св18).
Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що в окремому провадженні не може бути встановлений факт наявності трудового стажу, оскільки встановлення такого факту здійснюється органами Пенсійного фонду України, а не в судовому порядку.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи,

а зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання,

чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає

зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ

від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 серпня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара