Справа № 158/174/22
Провадження № 2/0158/188/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2022 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Поліщук С.В.,
при секретарі Квач Н.А.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 липня 2018 року між нею та відповідачем по справі ОСОБА_2 було укладено строковий договір позики, відповідно до умов якого відповідач по справі ОСОБА_2 отримав від неї позику в сумі 6000 доларів США, які останній зобов`язувався повернути у строк до 22 липня 2018 року, на підтвердження чого було складено розписку. У встановлений у вказаній розписці термін, відповідач по справі ОСОБА_2 кошти не повернув, на її прохання з приводу повернення боргу в добровільному порядку не реагував. 12 червня 2019р. та 14 грудня 2021р. вона зверталась до ОСОБА_2 з письмовими листами вимогами про повернення боргу за розпискою від 17.07.2018р., які також відповідачем по справі виконані не були.
Вказує, що станом на 31.12.2021р. грошовий борг ОСОБА_2 перед нею, складає:
- 6000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 31.12.2021 року еквівалентно становить 163 246 грн. 20 коп. сума боргу;
- 32 959 грн. 45 коп. інфляційні нарахування;
- 14 692 грн. 17 коп. 3% річних від простроченої суми;
- 105 897 грн. 11 коп. відсотки за користування позикою.
Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача по справі ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17.07.2018 року, інфляційні витрати, 3% річних від простроченої суми, відсотки за користування позикою, а також понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.02.2022р. відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 травня 2022р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_1 просила позов задовольнити частково, стягнути з відповідача по справі ОСОБА_2 суму боргу за строковим договором позики (розпискою) від 17.07.2018р. в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, в решті позовних відмовилась і дана відмова прийнята судом.
Відповідач по справі ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, пояснив суду, що 17.07.2018р. позивач по справі ОСОБА_1 надала йому в борг грошові кошти в сумі 6000 доларів США, терміном на 6 днів, про що він написав відповідну розписку. У зв`язку із скрутним фінансовим становищем дані кошти вчасно не повернув, які й не повернув на даний час. Щодо задоволення позову не заперечив.
Суд, заслухавши учасників судового розгляду, кожного зокрема, дослідивши письмові докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 17 липня 2018 року між позивачем по справі ОСОБА_1 та відповідачем по справі ОСОБА_2 було укладено строковий договір позики (розписка) відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 позику в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, які останній зобов`язувався повернути через 6 (шість) днів, даний факт стверджується оригіналом розписки, дослідженої в судовому засіданні (а.с. 12).
Факт укладення договору позики (розписка) між сторонами та факт отримання коштів в сумі 6000 (шість тисяч) доларів США, не заперечив в судовому засіданні відповідач по справі ОСОБА_2 . Розписка складена рукописним текстом, підписана ОСОБА_2 , що не заперечив останній.
З письмових повідомлень вимог про повернення коштів від 12.06.2019р. та 14.12.2021р., вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 зверталась до відповідача по справі ОСОБА_2 щодо досудового врегулювання спору, а саме повернення грошових коштів отриманих відповідачем згідно укладеного строкового договору позики (розписки) від 17.07.2018р. (а.с. 13, 14).
Статтею 6 ЦК встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Так, ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Як встановлено судом, відповідачем грошове зобов`язання не виконано, що визнав ОСОБА_2 в судовому засіданні.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.
Відповідно до абз. 2, 6 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України), частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").
Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику не повернув, керуючись ст. 204 ЦК України, презумпцією правомірності правочину, суд вважає, що наявні усі правові підстави для стягнення з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості згідно укладеного строкового договору позики (розписки) від 17.07.2018р.
Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем згідно укладеного строкового договору позики (розписки) від 17.07.2018р., становить 6000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.05.2022 року (29,2549 грн. за 1 дол. США) еквівалентно 175 529 (сто сімдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 40 коп., які слід стягнути з відповідача в користь позивача.
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із наведеного слідує, що з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 1755 грн. 29 коп.
Керуючись ст. ст. 10,11, 81, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, суд,
у х в а л и в :
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17.07.2018 року у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.05.2022 року (29,2549 грн. за 1 дол. США) еквівалентно 175 529 (сто сімдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1755 (одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 29 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Волинського апеляційного суду безпосередньо або через Ківерцівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 червня 2022 року.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 20.11.2001 року Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області, РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 24.09.2008 року Ківерцівським РВ УМВС України у Волинській області.

Суддя Ківерцівського районного суду С.В. Поліщук