Житомирський апеляційний суд
Категорія 53 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів : Талько О.Б, Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №296/11691/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2021 року та додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2021 року, яке ухвалено суддею Маслак В.П.

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ СК «Альфа-Гарант») на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 93539,54 грн, яка складається з 68877,59 грн страхового відшкодування, 21904,96 грн пені, 2756,99 грн 3% річних; з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 67984,41 грн. Також просив стягнути з відповідачів на свою користь витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 1500 грн, та сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04 березня 2019 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Opel, д.н. НОМЕР_1 , по вул. Корольова Вітрука в м.Житомирі, виїхав на регульоване перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем Аudi А-8, д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , які рухались по вул. Вітрука в м.Житомирі на зелений сигнал світлофора. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 18 квітня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4475937 від 03 липня 2018 року вбачається, що автомобіль Opel Vectra, н.з. НОМЕР_1 , застраховано ОСОБА_4 у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Після повідомлення страхової компанії про страховий випадок, позивач звернувся до останньої із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом №12/1952 від 11 червня 2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування з посиланням на порушення власником застрахованого автомобіля п.5 ст.380 Митного Кодексу України. На звернення позивача, 30 жовтня 2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» направило ОСОБА_1 лист №12/4045 з копією Протоколу огляду транспортного засобу від 20 березня 2019 року без визначення оцінки розміру збитку. Після чого, позивач звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» з метою визначення вартості матеріального збитку. Згідно висновку експертного дослідження № 684/11-19 від 19 листопада 2019 року, вартість матеріальних збитків завданих автомобілю позивача склала 173 947,85 грн. У квітні 2020 року між позивачем та ФОП ОСОБА_5 було укладено договір про надання послуг з ремонту транспортного засобу. Згідно акту виконаних робіт від 30 червня 2020 року ФОП ОСОБА_5 було придбано запчастин, матеріалів та виконано робіт на загальну суму 136864,00 грн. Позивач вважає, що відповідач - ТДВ СК «Альфа-Гарант» є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс №АМ/4475937), а відповідач ОСОБА_2 є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля у розмірі завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика. Крім того, відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» зобов`язане сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми, а також пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 93539,54 грн (68877,59 грн - страхового відшкодування, 21904,96 грн - пені, 2756,99 грн 3% річних). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 67986,41 грн. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 935,30 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 680 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі №296/11691/19, посилаючись на те, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2021 року його позов було задоволено, просив стягнути з відповідачів ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21476,30 грн.

Додатковим рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №296/11691/19. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 12436,90 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 9039,40 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулось із апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 вересня 2021 року та додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким у позові до ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовити в повному обсязі, а також відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант», здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування скарг зазначено, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом не було враховано, що наданий позивачем висновок № 684/11-19 від 19 листопада 2019 року, суперечить ст. 29, 30 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Наданий позивачем акт виконаних робіт від 30 червня 2020 року на суму 136 864,00 грн. не може вважатися належним та допустимим доказом факту оплати проведеного ремонту, оскільки в самому акті зазначено, що кошти за відновлювальний ремонт не сплачені. Позивачем так і не було надано в суд першої інстанції доказів сплати грошових коштів за відновлювальний ремонт його пошкодженого транспортного засобу. Апелянт звертає увагу на те, що, акт виконаних робіт датований 30 червня 2020 року, тоді як ДТП в якій було завдано пошкоджень транспортному засобу відбулася 04 березня 2019 року. Судом першої інстанції не було досліджено, де зберігався автомобіль більше року, які чинники на нього могли вплинути та чи відповідають виконані роботи, використані запчастини та матеріали, які зазначені в акті виконання робіт виходячи з обсягу завданих пошкоджень в ДТП 04 березня 2019 року. Таким чином, апелянт вважає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження розміру завданих збитків.

Апелянт також зазначає, що положення Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України. Тобто, вказаним законом регулюється порядок проведення оцінки майна, експертиз, діяльність спеціальних суб`єктів, які здійснюють процедуру оцінки майна, тощо. Проте, Страховик не здійснює оцінку майна, а визначає розмір страхового відшкодування на підставі, документів, які підтверджують розмір збитку (калькуляції, рахунки, висновки, звіти, аварійні сертифікати, акті виконаних робіт тощо). У разі незгоди з аварійним сертифікатом, на підставі якого було визначено суму страхового відшкодування, позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним клопотанням про проведення відповідної судової автотоварознавчої експертизи з метою доведення обставин, на які він посилається як на підставу вимог позову. Проте, позивачем не було надано документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, а тому в даному випадку підлягають до відрахування 20% ПДВ. На думку апелянта, позивач має довести вину страховика у прострочці виплати страхового відшкодування, однак, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не звернув на це уваги.

З приводу стягнення судом першої інстанції судових витрат пов`язаних з оплатою професійної правової допомоги, апелянтом зазначено, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не було отримано жодного документу підтвердження фактично понесених витрат позивача на оплату правничої допомоги по справі №296/11691/19. Крім того, судом першої інстанції безпідставно зазначено в додатковому рішенні Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2021 року, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не заявляло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки у відзиві ТДВ СК «Альфа-Гарант» № 337 від 21 травня 2020 року на позовну заяву були викладені заперечення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу. Апелянт зазначає, що спір у справі не є складним та не містить двозначних доказів чи обставин, які б потребували додаткового їх вивчення, а підготовка позову не зайняла великого обсягу правових знань та часу. Тому, виходячи з принципу співмірності та розумності, суми винагороди за адвокатські послуги заявлені позивачем є завищеними та не підлягають до задоволення в повному обсязі. Справа № 296/11691/19 є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак, витрати, порівняно з ціною позову та складністю справи є не співмірними та достатньо завищеними.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 04 березня 2019 року о 19 год. 35 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Opel, д.н. НОМЕР_1 , по вул. Корольова-Вітрука в м.Житомирі, виїхав на регульоване перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем Аudi А-8, д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , які рухались по вул. Вітрука в м.Житомирі на зелений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.е Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2019 року у справі №296/2368/19 ОСОБА_2 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що правопорушник в судовому засіданні свою вину також визнав (а.с.6).

Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4475937 від 03 липня 2018 року, автомобіль Opel Vectra, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , 2000 року випуску, застраховано ОСОБА_4 у ТДВ СК «Альфа-Гарант», страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн із франшизою в сумі 2000,00 грн (а.с.172).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Volkswagen Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи, та не спростовано відповідачами.

ОСОБА_2 06 березня 2019 року та ОСОБА_1 07 березня 2019 року повідомили Генеральному директору ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_6 про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 04.03.2019р. о 19:35 на перехресті вул.Вітрука вул.Корольова, що у м.Житомирі (а.с.77-78, 80-81).

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування від 15 березня 2019 року (а.с.83).

20 березня 2019 року представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» Ліщинським М.А. було оглянуто пошкоджений транспортний засіб позивача та складено Протокол огляду транспортного засобу (а.с.51).

Листом №12/1952 від 11 червня 2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування, оскільки відсутнє підтвердження, що на дату ДТП транспортний засіб Opel, д.н. НОМЕР_1 , використовувався на підставі правомірного володіння винуватцем ДТП (а.с.49).

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про надання акту (звіту) та характеру шкоди.

Листом №12/4045 від 30 жовтня 2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» надало позивачу копію Протоколу огляду транспортного засобу від 20 березня 2019 року без визначення оцінки розміру збитку (а.с.50).

З метою визначення вартості матеріального збитку завданого внаслідок ДТП, позивач звернувся до ТОВ «Клевер Експерт». Згідно висновку експертного дослідження ТОВ «Клевер Експерт» № 684/11-19 від 19 листопада 2019 року, вартість матеріальних збитків завданих автомобілю позивача становить 173 947,85 грн (а.с.7).

23 квітня 2020 року позивач, з метою відновлення транспортного засобу, який зазнав пошкоджень після ДТП, укладав з ФОП ОСОБА_5 договір про надання послуг з ремонту транспортного засобу (а.с.114).

Відповідно до акту виконаних робіт від 30 червня 2020 року ФОП ОСОБА_5 було придбано запчастини, матеріали та виконано роботи, на загальну суму 136864,00 грн, з яких: 110530,00 грн - вартість придбаних запасних частин та матеріалів; 18238,00 грн - вартість проведених робіт; 8096,00 грн - витрати на лакофарбувальні матеріали.

Відповідачі відмовились відшкодовувати позивачу шкоду завдану в наслідок ДТП, яка мала місце 04 березня 2019 року, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся з позовом про відшкодування завданих збитків в судовому порядку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону України передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Під час розгляду справи було встановлено, що 23 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 (замовник) уклав договір про надання послуг з ремонту транспортного засобу з фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 (виконавцем) (а.с.114).

На виконання умов вказаного договору замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов`язання здійснити ремонт транспортного засобу марки Volkswagen модель Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , який зазнав пошкоджень після ДТП, яке відбулось 04.03.2019р.

Відповідно до акту виконаних робіт від 30.06.2020, виконавцем придбані запасні частини та матеріали на загальну суму 110530,00 грн, проведені роботи на загальну суму 18238,00 грн, а також 8096,00 грн. витрачено на лакофарбувальні матеріали. Загальна сума послуг виконавця за актом склала 136864,00 грн. (а.с.115-116). Вартість придбаних запчастин визначена виконавцем послуг ФОП без урахування ПДВ.

В п.7 акту зазначено, що замовник немає жодних претензій до якості наданих виконавцем послуг з ремонту транспортного засобу марки Volkswagen модель Polo, д.н.з. НОМЕР_2 .

Виконавець під час виконання робіт керувався ремонтною калькуляцією з урахуванням аварійного сертифіката 76-В/53/1, складеним аварійним комісаром ОСОБА_7 та висновком щодо вартості матеріального збитку №684/11-19, складеним ТОВ «Клевер-Експерт».

Згідно довідки ФОП ОСОБА_5 від 04.06.2021, заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання послуг з ремонту транспортного засобу, станом на 04.06.2021р. становить 136864,00 грн. (а.с.164а).

Отже, позивачем доведено належними доказами проведення ремонту транспортного засобу марки Volkswagen модель Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , на суму 136864,00 грн.

Даний акт виконаних робіт колегія суддів визнає обґрунтованим, таким що не суперечить іншим матеріалам справи, не викликає сумніву в його правильності та вважає належним, допустимим, достовірним доказом на підтвердження розміру відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. При цьому несплата позивачем кошів за проведення відновленого ремонту транспортного засобу, з урахуванням приписів статті 29, пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може бути безумовною підставою для відмови у відшкодуванні страховою компанією заподіяної шкоди транспортним засобом, який був застрахований.

Згідно аварійного сертифікату 76-D/53/1 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу Volkswagen модель Polo, д.н.з. НОМЕР_2 , наданого відповідачем, коефіцієнт фізичного зносу (Ез) транспортного засобу становить 0,597 (а.с.84).

Відповідно до положень ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши під час розгляду справи, що позивачем належними, достатніми доказами підтверджено факт заподіяння шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу під час ДТП з вини водія забезпеченого транспортного засобу Opel Vectra, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , 2000 року випуску, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди у розмірі відновленого ремонту автомобіля в сумі 68877,59 грн, виходячи з розрахунку: (110530,00 (вартість придбаних запчастин та матеріалів) х (1-0,597) (коефіцієнт фізичного зносу) + 18238,00 (вартість проведених робіт) + 8096,00 (вартість лакофарбувальних матеріалів) - 2000,00 (франшиза)), який вірно був визначений позивачем з урахуванням вимог чинного законодавства.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» пені та трьох відсотків річних виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно п.36.2 ст.36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом було встановлено, що дорожньо-транспортна подія, яка сталася 04.03.2019 є страховим випадком.

07 березня 2019 року ОСОБА_1 повідомив ТДВ СК «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду, а 12 березня 2019 року звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Отже, після отримання вказаного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування, страховик, відповідно до вимог п.36.2 ст. 36 вказаного Закону, в строк не пізніше 90 днів з дня їх отримання, зобов`язаний був прийняти рішення по цьому повідомленню та заявах, і у випадку визнання вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Крім того, відповідно до ч.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки відповідач не виплатив позивачам страхове відшкодування у строки передбачені законом (тобто до 11.06.2019), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 21904,96грн та трьох відсотків річних у розмірі 2756,99 грн, зазначивши відповідні мотиви.

Додаткове рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу також відповідає вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч.1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи слідує, що в ході розгляду справи у заяві про зменшення розміру позовних вимог, представником позивача адвокатом Ляховим О.В. було зазначено про необхідність стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у зв`язку з розглядом справи. Також у клопотанні від 20.09.2021 про розгляд справи за відсутності сторони позивача, представник повідомив про подачу протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі доказів понесених витрат на правничу допомогу.

27 вересня 2021 року представником позивача адвокатом Ляховим О.В. подано заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої додано договір про надання правничої допомоги № 24/19 від 02.12.2019, додаток № 1 до Договору про надання правничої допомоги та акт виконаних робіт № 1-1-24/19 від 27.09.2021 року на суму 21476,30 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Надання адвокатом Ляховим О.В. позивачу адвокатських послуг при розгляді справи в суді першої інстанції підтверджується, зокрема, ордером на надання правничої допомоги в Корольовському районному суді м.Житомира; договором про надання професійної правничої допомоги № 24/19 від 02.12.2019 року, укладеним між адвокатом Ляховим О.В. та Васяновичем С.І; додатком № 1 до Договору про надання правничої допомоги, в якому сторони дійшли згоди щодо вартості наданих адвокатом послуг; актом приймання-передачі наданих послуг по вказаному договору № 1-1-24/19 від 27.09.2021 у якому заначено об`єм послуг з правничої допомоги з деталізацією кожного її виду, затраченим адвокатом часу та їх вартості на загальну суму 21476,30 грн (а.с.2,198-200).

З урахуванням викладеного, враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт та часом витраченим на їх виконання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява представника позивача підлягає до задоволення повністю та з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 12436,90 грн. Підстав для зменшення вказаних витрат колегія суддів не вбачає.

Посилання представника відповідача на відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу через ненадання стороною позивача жодного документа про їх сплату є безпідставним виходячи з наступного.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі №638/8960/16-ц.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 20 вересня 2021 року та додаткове рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та судових витрат до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.

Головуючий Судді