Справа № 574/309/21
Провадження №2/574/27/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Гука Т.Р.,

з участю секретаря судового засідання Божок В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Буринської міської ради Сумської області про визнання бездіяльності незаконною та визнання укладеною додаткову угоду,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мальченка Д.В. звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 02.04.2014 року між ним та Головним управлінням Держземагенства було укладено договір оренди землі, згідно п.2.1. якого об`єктом оренди є земельна ділянка державної власності, площею 20,7035 га з кадастровим номером :02:001:0501, яка розташована за межами населених пунктів території Верхньосагарівської сільської ради Буринського району Сумської області. 10.05.2014 року договір було зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Буринського районного управління юстиції Сумської області Кода Д.О.

Відповідно до п.3.1. вказаного договору його укладено строком на 7 років. У п.3.3. договору встановлено, що орендар зобов`язаний повідомити орендодавця про намір поновити договір оренди землі за 90 днів до спливу строку договору оренди, додавши до листа-повідомлення проект додаткової угоди.

У зв`язку з передачею спірної земельної ділянки Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області в комунальну власність Буринській міській раді, 09.01.2019 року остання зареєструвала за собою право комунальної власності на вказану земельну ділянку.

Також, ОСОБА_1 вказує, що 29.12.2020 року він направив до Буринської міської ради клопотання про поновлення договору оренди землі від 02.04.2014 року, до якого долучив копію договору оренди, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проект додаткової угоди в трьох примірниках, витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, довідку про відсутність заборгованості, копію свого паспорта та ідентифікаційного номера.

На його адресу надійшов лист від земельного відділу апарату виконавчого комітету Буринської міської ради "Про надання відповіді" від 03.02.2021 року №43, який підписаний начальником відділу І. Савчук та в якому зазначалося, що ним не засвідчено копії документів, доданих до клопотання.

Однак, вказаний лист не є розглядом клопотання про поновлення договору оренди землі у розумінні ст. 33 Закону України "Про оренду землі", ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, п.34 ч.1 ст.26, ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки таке рішення може бути прийняте лише на пленарних засіданнях.

Таким чином, у місячний строк, передбачений ст. 33 Закону України "Про оренду землі" Буринська міська рада не розглянула його клопотання та не прийняла рішення про поновлення договору оренди землі або обґрунтоване рішення про заперечення у поновленні.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд визнати незаконною бездіяльність Буринської міської ради, що полягає у зволіканні укладення додаткової угоди про продовження строку дії договору оренди землі від 02.04.2014 року, зареєстрованого 10.05.2014 року, щодо не розгляду у передбачений законодавством спосіб клопотання ОСОБА_1 про поновлення вказаного договору оренди землі щодо земельної ділянки, площею 20,7035 га з кадастровим номером :02:001:0501, яка розташована за межами населених пунктів території Верхньосагарівської сільської ради Буринського району Сумської області, а також просить визнати укладеною додаткову угоду про продовження строку дії договору оренди землі від 02.04.2021 року у редакції, викладеній в клопотанні від 29.12.2020 року, з моменту набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 21.05.2021 року було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

02.06.2021 року від Буринської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем, заявлені позовні вимоги не визнано, покликаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки клопотання ОСОБА_1 про поновлення договору оренди землі від 02.04.2014 року було розглянуто міською радою в строки, передбачені ст. 33 Закону України "Про оренду землі", надіславши йому лист "Про надання відповіді" від 03.02.2021 року №42 із зазначенням недоліків та запропонувавши повторно звернутися з клопотанням після їх усунення.

Однак, позивач умисно не усунув недоліки свого клопотання, хоча мав для цього достатньо часу, а також не надіслав до міської ради будь-яких заперечень з приводу отриманого листа.

Також, відповідач звертає увагу на те, що позивач просить визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі, який був припинений 11.05.2021 року, в зв`язку з чим в цей же день державним реєстратором Горошко Н.В. було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення права оренди земельної ділянки.

Крім того, в Буринської міської ради відсутні будь-які прийняті рішення щодо передання земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0501 в оренду будь-яким особам, тобто повністю відсутній намір на її передачу в оренду, в тому числі позивачу, а тому його вимоги щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору та зобов`язання судом органу місцевого самоврядування внести певні зміни до договору за відсутності відповідного волевиявлення такого органу є порушенням його виключної компетенції, передбаченої Конституцією України, на здійснення права власності та управління землями.

З наведених підстав Буринська міська рада просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На вказаний відзив представником позивача ОСОБА_2 подано відповідь, в якій вказує на те, що нормами ст.33 Закону України "Про оренду землі" передбачено додавання до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі лише проекту угоди, а тому решта документів була додана позивачем з власної ініціативи для прискорення розгляду його звернення. При цьому законодавство у сфері звернення громадян не передбачає вимоги подавати громадянами разом із зверненням до органів місцевого самоврядування саме завірені копії документів. Аргументи відповідача, про те, що договір, строк якого закінчився не може бути поновлений не відповідають Закону, оскільки зміст ст.33 Закону України "Про оренду землі" та умови спірного договору оренди надають переважне право орендарю за умов, встановлених Законом, продовжити користування земельною ділянкою, звернувшись у місячний строк до закінчення договору з відповідною заявою, коли договір оренди ще діяв.

Також, представник позивача покликається на безпідставність доводів відповідача про те, що в разі ухвалення рішення буде втручання у діяльність органу місцевого самоврядування, оскільки згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 22.06.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Однак, за клопотаннями представників сторін розгляд справи неодноразово відкладався, в останній раз на 16 год. 00 хв. 25.01.2022 року.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату й час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явились

Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі його та позивача.

Представник відповідача Буринської міської ради про причини неявки суду не повідомив.

З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності сторін.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Сумській області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, за умовами якого позивачу було передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, загальною площею 20,7035 га з кадастровим номером :02:001:0501, яка знаходиться на території Верхньосагарівської сільської ради Буринського району Сумської області.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що цільове призначення земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

На підставі вказаного договору оренди 10.05.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Буринського районного управління юстиції Кодою Д.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства з кадастровим номером :02:001:0501, що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 10.05.2014 року.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, за загальним правилом, у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до пунктів 1 і 6 ч.1 ст.20 чинного ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Таким чином, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів послідовно здійснювалося законодавцем відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників, змісту правовідносин, щодо яких виник спір.

Вирішення спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, сторонами в яких є насамперед юридичні особи та фізичні особи підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші за правилами цивільного судочинства.

У справі, що розглядається, позивач ОСОБА_1 посилався в позові на порушення свого права поновлення договору оренди земельної ділянки, наданої йому для організації та ведення фермерського господарства.

Відповідно до ч.1ст. 1 ЗУ "Про фермерське господарство" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (ч.1 ст.5, ч.1 ст.7 ЗУ "Про фермерське господарство").

Статтею 8 ЗУ "Про фермерське господарство" передбачено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

У відповідності до ст.12 ЗУ "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 ЗУ "Про фермерське господарство" після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась, а тому й правовідносини щодо права користування такою земельною ділянкою є господарськими.

Із моменту державної реєстрації фермерського господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. У відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 20.03.2019 року у справі № 615/2197/15-ц.

При цьому, реалізація права на поновлення договору оренди в порядку статті 33 ЗУ "Про оренду землі" входить до змісту правовідносин щодо права користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства.

Крім того, враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.

Частиною 5 ст.177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч.ч.1 та 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За наведеного, враховуючи зміст п.5.2 договору оренди землі від 02.04.2014 року, у суду виникли сумніви у добросовісному здійсненні позивачем своїх процесуальних прав та виконанні обов`язків щодо доказів. При цьому останній в судові засідання не з`являється.

В зв`язку з викладеним судом було отримано інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з якої вбачається, що ОСОБА_1 є засновником та керівником фермерського господарства "Родина АВП", яке було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 14.05.2014 року.

Отже, з моменту створення ОСОБА_1 фермерського господарства та його реєстрації, як юридичної особи, у правовідносинах користування земельною ділянкою відбулася фактична заміна орендаря, й обов`язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації, а тому сторонами у спірних правовідносинах є юридичні особи.

Спори юридичних осіб, зокрема органів державної влади та місцевого самоврядування, із зареєстрованими в установленому порядку фермерськими господарствами мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року у справі 348/992/16-ц та від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц.

Зазначене також узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 01.04.2020 року у справі №320/5724/17.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене суд доходить до висновку, що оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то провадження у справі необхідно закрити та роз`яснити позивачу право на звернення до суду з позовом в порядку господарського судочинства.

Керуючись статтями 19, 255, 256, 259, 263, 268 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Буринської міської ради Сумської області про визнання бездіяльності незаконною та визнання укладеною додаткову угоду закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 25.01.2022 року.

Суддя Т.Р. Гук