П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу адвоката Ракущинця Андрія Андрашовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 грудня 2021 року (у складі судді Іванова А.П.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у жовтні 2021 р.

Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8000 грн. щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позовних вимог указала, що 18 червня 2020 р. рішенням Ужгородського міськрайонного суду в справі № 308/12491/19 шлюб, укладений між сторонами, розірвано. Указаним рішенням констатовано, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільний син сторін проживає разом із позивачкою і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач має змогу сплачувати аліменти в заявленому розмірі, оскільки систематично отримує дохід від 20 000 грн. до 35 000 грн. Позивач не може досягти згоди з відповідачем щодо розміру сплачуваних аліментів, а відповідач не бажає спілкуватися з позивачем із цього приводу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 грудня 2021 р. задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.10.2021 р. і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 340,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Адвокат Ракущинець А.А. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і прийняти нове, яким позовні вимог задовольнити частково та стягувати з нього аліменти в розмірі 1500 грн. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції визначений розмір аліментів без урахування принципу рівності батьків в участі у вихованні та утриманні дитини.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Узагальнені заперечення зводяться до того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд прийняв до уваги як усі доводи позивача, так і всі доводи відповідача, тому позовні вимоги задовольнив частково.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.06.2020 р., ухваленому в справі № 308/12491/19, шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, розірвано (а.с.9).

Факт народження сина - ОСОБА_3 , у шлюбі сторін стверджується указаним рішенням суду, а також наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17.04.2015, згідно з якою батьками дитини значаться позивачка та відповідач (а.с.8).

Згідно з довідкою, виданою Холмківською сільською радою Ужгородського району від 13.10.2021 р. № 3801, до складу сім`ї позивачки входить син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем першого класу Концівського ліцею Холмківської сільської ради, що стверджується відповідною довідкою від 13.10.2021 р. (а.с.12).

До позовної заяви додано також довідку АЗНСМ с. Сюрте Ужгородського районного центру первинної медико-санітарної допомоги Ужгородської районної ради від 13.10.2021 р., згідно з якою син сторін є інвалідом із дитинства, має вроджені вади серця, стан - після операції (а.с.10).

Стороною позивача в обґрунтування позиції стосовно того, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, надано довідку з навчального закладу, де стверджується, що батько дитини не цікавиться перебуванням дитини в ліцеї, не приводив та не забирав сина зі школи, не відвідував батьківські збори.

На спростування цього сторона відповідача надала характеристику з Сюртівської сільської ради Ужгородського району від 22.11.2021 р., відповідно до якої відповідач за місцем проживання характеризується позитивно, працює у ПП ОСОБА_5 , розлучений, має малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку утримує за домовленістю із колишньою дружиною, без офіційної сплати аліментів. Дитина проживає разом з матір`ю. У характеристиці також вказано, що відповідач проводить час з дитиною, їздив із сином на лікування до м. Києва, на відпочинок на море тощо (а.с.42-43).

Також представником відповідача надано суду залізничні проїзні документи (квитки) до м. Києва на ім`я відповідача та його сина (а.с.37).

Довідкою про доходи, виданою ПП ОСОБА_5 від 15.11.2021 р., стверджується, що відповідач із травня 2011 р. по теперішній час працює у вказаного приватного підприємця, його середньомісячний дохід становить близько 6000 грн. (а.с.31).

Згідно з ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Таким чином, з 01.01.2021 р. мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 років не може бути меншим ніж 2395 грн.

Відповідач указує, що погоджується сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1500 грн., при цьому посилається на те, що оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину від 6 років із 01.12.2021 р. становить 2618 грн., то враховуючи принцип рівності батьків в утриманні дитини, то половина із цієї суми становить 1309 грн., а він готовий сплачувати 1500 грн., тобто навіть більше.

Однак, відповідач повинен розуміти, що реальний розмір витрат на утримання дитини від 6 років неможливо прописати законодавчо. Указана сума не є сталою, вона змінюється щомісяця і визначення розміру аліментів шляхом ділення на двох батьків мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину від 6 років є несправедливим у першу чергу стосовно дитини.

Спільний син сторін має вроджену ваду серцю, є інвалідом із дитинства, переніс операцію, тобто син відповідача вже має певні особливості, які несуть за собою апріорі більші витрати на його утримання, які лягають на плечі позивачки, оскільки син проживає із нею. Крім того, дитина навчається, росте, розвивається, потребує нормального харчування, одягу, дозвілля тощо, що теж потребує коштів.

Відповідач стверджує, що вони з позивачем домовилися про те, що він буде добровільно надавати допомогу на утримання дитини, однак належних і допустимих доказів цього немає. Чи допомагав відповідач своєму сину (окрім поїздки до Києва), невідомо.

Також відповідачем жодними належними та допустимим доказами не доведено, що він не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн., довідка про доходи, яка наявна у матеріалах справи, не створює повної картини матеріального становища платника аліментів.

Відповідач не має на утриманні будь-яких інших осіб.

Із цього випливає, що відповідач є людиною працездатного віку, здоровою, який зобов`язаний допомагати позивачеві утримувати їх спільну дитину, яка, до того ж, є інвалідом із дитинства.

Батьки зобов`язані брати участь у вихованні та утриманні дітей. Спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дитини. Тому розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, є справедливим.

Суд, вирішуючи такі спори, не обмежений мінімумом, який встановлений законом, суд у першу чергу виходить із обставин справи, і стягуючи аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно на дитину, суд врахував і позицію позивача, і позицію відповідача, але, насамперед, інтереси спільної дитини сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спільна дитина сторін проживає разом із мамою і, безумовно, позивач несе більші витрати на дитину, ніж той із батьків, із ким дитини не проживає. А за умови, що відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів факту неможливості сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом першої інстанції, то суму стягуваних аліментів належить залишити такими як це вирішив суд першої інстанції.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката Ракущинця Андрія Андрашовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 01 червня 2022 р.

Судді: