Справа № 344/1250/22
Провадження № 2/344/1694/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Мелещенко Л.В.

секретаря судового засідання Дементьєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, що розірваний рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2014 року. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2014 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 листопада 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання рішення суду видано виконавчий лист. Так, за період з 2020 року по 20 січня 2022 року відповідач не сплатив жодної суми аліментів. Станом на 01 грудня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів становить 24 251,08 грн. На даний час син ОСОБА_5 є повнолітнім і навчається на факультеті виробничих технологій в Технічному університеті у Кошице Словацької Республіки на денній формі навчання і не має можливості працевлаштуватися. Крім того, син ОСОБА_5 щоквартально сплачує кошти за проживання в гуртожитку університету, харчування в їдальні та інші супутні витрати. Позивач сплатила за проживання сина у гуртожитку за період з 01 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року 195 євро, що еквівалентно 6201,00 грн. 29 листопада 2021 року ОСОБА_2 сплачено 177 євро за період проживання з 01 грудня 2021 року по 28 лютого 20222 року, що еквівалентно 5629,00 грн. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча працевлаштований, працює водієм - далекобійником на міжнародних перевезеннях, має високу заробітну плату, тому спроможний сплачувати аліменти. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 5 000,00 грн щомісячно до закінчення навчання або досягнення ним двадцяти трьох років та судові витрати.

Ухвалою суду від 28 січня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

22 лютого 2022 року до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , який продовжує навчання, у розмірі 2000,00 грн щомісячно до припинення навчання або досягнення ним двадцяти трьох років. Окрім цього, відповідач вказує, що розмір аліментів на навчання повнолітнього сина, що просить позивач, є нереальним та неспівмірним з розміром його доходів, так як його доходи є нестабільними та носять короткочасних характер, на сьогоднішній день він є офіційно безробітним, а основний його дохід полягає у недовготривалому виїзді за кордон на заробітки в Республіку Польща. Період перебування на заробітках у Польщі складає від 5 до 6 місяців на рік. За кордоном він працює різноробочим, де отримує невелику заробітну плату, яка після оплати податків, оренди житла, побутових послуг є незначною. Інших доходів на території України та за кордоном у відповідача немає. Також відповідач зазначає, що має заборгованість перед Акціонерним товариством «А-Банк». Щодо тверджень позивача про те, що відповідач працює водієм-далекобійником в Республіці Польща, то заявляє, що дана інформація не відповідає дійсності, оскільки він ніколи не працював на вантажних автомобілях і не працює на них до сьогоднішнього дня. Водночас інформує, що має на утриманні маму ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за якою здійснює догляд, несе витрати на лікування, придбання ліків, тощо. Також зазначає, що немає жодної заборгованості зі сплати аліментів на утримання своїх дітей. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі у розмірі 2000, 00 грн на місяць до закінчення сином навчання (а.с.44-48).

Ухвалою суду від 11 квітня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, попередньо представник позивача адвокат Либовка А.В. подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, але представник позивача адвокат Паньків В.Я. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково, не заперечив проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2000,00 грн, у задоволенні позовних вимог щодо витрат на правову допомогу просив відмовити у повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про шлюб, 19 квітня 2017 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 (а.с.8).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2014 року розірваний шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 . Неповнолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_2 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_9 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_9 (а.с. 10).

Відповідно до довідки № 2186 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2014 року, що набрало законної сили 12 грудня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_11 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 листопада 2014 року (а.с.14).

На виконання даного рішення суду видано виконавчий лист (а.с.15).

Технічним університетом у Кошице, Факультет виробничих технологій, видано довідку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що він є студентом 1-го курсу, освітнього рівня бакалавр, денної форми навчання на факультеті виробничих технологій (а.с.16-17).

02 вересня 2021 року між Технічним університетом в Кошице та ОСОБА_13 укладений договір про проживання, відповідно до якого ціна на проживання встановлюється щоквартально (а.с.13-19).

ОСОБА_13 та ОСОБА_9 здійснювалася оплата за проживання 01 вересня 2021 року у розмірі 195,00 євро, 29 листопада 2021 року у розмірі 177,00 євро (а.с.20-22).

24 січня 2022 року Головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №344/16827/14-ц, виданого 04 жовтня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 49).

ОСОБА_3 здійснено оплату боргу по аліментах в розмірі 42038,00 грн (а.с.50).

ОСОБА_6 є пенсіонером за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.51).

ОСОБА_3 має заборгованість за кредитом (а.с.52).

Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На підставі статті 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

У відповідності з вимогами статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 Сімейного кодексу України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України, до яких належать: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Відповідно до вимог частини першої статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_2 має вік, який перевищує 18, але є меншим 23 років, і продовжує навчання на денній формі.

У зв`язку з навчанням за денною формою ОСОБА_2 об`єктивно позбавлений можливості працевлаштування.

Крім того, загальновідомими є обставини, які не потребують доказування, є те, що повнолітній син повинен харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті. Оскільки син ОСОБА_5 на даний час не спроможний себе забезпечити самостійно, то саме на батьків покладається такий обов`язок.

Суд приймає часткове визнання позову відповідачем, оскільки визнання позову не суперечить матеріалам справи.

Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров`я відповідача, те, що у нього на утриманні є неповнолітня донька ОСОБА_4 , рівень забезпеченості та розмір доходів відповідача, а також те, що відповідач добровільної допомоги на утримання сина не надає, проте має можливість надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з наведеним, суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 3000,00 грн щомісячно на період навчання, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 26 січня 2022 року, до припинення навчання чина ОСОБА_5 , але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, задовольнивши позовні вимоги частково, оскільки відповідач має можливість надавати позивачу на утримання сина аліменти саме у такому розмірі.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стосовно стягнення судових витрат, то суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

З наданих до суду доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються квитанцією про оплату 4000,00 грн за надання правничої допомоги (а.с. 1).

Професійна правнича допомога була надана саме адвокатом Либовкою Анною Володимирівною, про що свідчить ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с.23), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.25).

Судом досліджено опис наданих послуг на виконання укладеного договору про надання професійної правничої (правової) допомоги (а.с. 24), а також взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року), а також висновки Європейського суду з прав людини, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої Європейський суд з прав людини вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача та заперечення відповідача в контексті положення частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою.

Суд погоджується з доводами відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу відповідача з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат.

Враховуючи викладене, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, тому суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, з огляду на заперечення останнього, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 1 500,00 грн.

Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 992,40 грн з відповідача в дохід держави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 182, 185, 191, 198-201 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь та на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень нуль копійок) щомісячно, починаючи з 26 січня 2022 року до припинення навчання, але не пізніше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень нуль копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна і резолютивна частини рішення складені та підписані у нарадчій кімнаті 02 червня 2022року.

Повний текст рішення складений та підписаний 06 червня 2022 року.

Повне найменування учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Мелещенко Л.В.