КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3882/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Київ

Справа № 752/20193/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Плахотнюк К.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Перша» про стягнення страхового відшкодування, посилаючись на наступні обставини.

23 березня 2017 року між нею та ПрАТ «СК «Перша» укладено договір добровільного комплексного страхування автовласника до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6381087 від 23.03.2017 року, строком дії з 00 год. 00 хв. 30.03.2017 року до 24 год. 00 хв. 29.03.2018 року. В якості забезпеченого транспортного засобу визначено автомобіль «LAND ROVER EVOGUE» д.н.з. НОМЕР_1 .

08 жовтня 2017 року в місті Києві по бульвару Дружби Народів у напрямку мосту Патона мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «LAND ROVER EVOGUE» д.н.з. НОМЕР_1 під її керуванням. Так, під`їжджаючи до світлофора, вона пригальмувала, але машину занесло, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду.

На місце дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 викликала поліцію, працівники якої, прибувши на місце події, перевіривши документи, оглянувши транспортні засоби у зв`язку з незначними пошкодженнями, відсутністю тілесних ушкоджень в учасників пригоди, порадили обмежитись Європротоколом, на що погодились учасники дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_3 , зателефонувавши на 102, відмінила виклик поліції. Однак, після заповнення нею частини бланку Європротоколу зі своєї сторони, було виявлено, що поліс іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди прострочений. ОСОБА_3 повідомила, що діючий поліс наявний, але його залишила вдома, у зв`язку з чим було прийнято рішення заповнити іншу частину Європротоколу безпосередньо в страховій компанії на наступний день. Крім того, позивач зазначила, що одразу після дорожньо-транспортної пригоди, зателефонувала до своєї страхової компанії та попередила про настання страхового випадку.

09 жовтня 2017 року вона, ОСОБА_3 та власник автомобіля «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 прибули до офісу ПрАТ «СК «Перша» та подали всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування. Пізніше позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 , як власнику пошкодженого транспортного засобу «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 , ПрАТ «СК «Перша» відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.3. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільного-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки фахівцями страховика було встановлено, що наданий ОСОБА_3 поліс № АК/7758787 почав свою дію з 10 жовтня 2017 року, тобто через два дні після настання події, зазначеної в Європротоколі.

В подальшому, постановою Київського апеляційного суду від 18.12.2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 60 510 грн.

У зв`язку з викладеним, позивачем на адресу ПрАТ «СК «Перша» направлено вимогу про здійснення грошової компенсації в межах страхової суми за договором добровільного комплексного страхування автовласника до полісу ОСЦПВВНТЗ № АК/6381087 від 23.03.2017 року, однак зазначену вимогу залишено без задоволення, про що її повідомлено листом № 2901/с від 20.02.2020 року.

Вважає зазначену відмову виплатити страхове відшкодування неправомірною, оскільки жодної з передбачених ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач не зазначив. Тому позивач просила стягнути з ПрАТ «СК «Перша» на її користь страхове відшкодування у розмірі 60 510 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, Голосіївський районний суд міста Києва своїм рішенням відмовив у задоволені позовних вимог, ґрунтуючись на єдиному аргументі - оскільки автомобіль марки „Honda Civic", д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого в момент вчинення ДТП перебувала ОСОБА_3 застраховано не було, тому не може вважатися таким, що є забезпеченим, відповідно застосувати правила п. 33.2 cт. 33 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виявляється можливим.

Однак, при винесенні рішення суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, адже вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування міститься в статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відмовити у виплаті страхового відшкодування можна на підставі виключного кола підстав, які визначено в статті 37 вказаного Закону. Однак відповідач у своїй відмові у здійсненні страхового відшкодування не вказав жодної з підстав, визначених Законом.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свою відмову в задоволені позовних вимог, посилався лише на п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо порядку складання Європротоколу. Однак, сам по собі факт порушення порядку складання Європротоколу не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Порушення п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме по собі не є підставою для відмови. Для того, щоб порушення п. 33.2 ст. 33 Закону, тобто порушення порядку складення Європротоколу, стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, необхідно, щоб воно мало наслідок, передбачений п.37.1.3, ст.37 Закону, а саме - неможливість страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Позивач вважає, що Європротокол, який був поданий позивачем відповідачу, є належним документом, який дозволяє встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди. Це підтверджується постановою Київського апеляційного суду по справі № 755/13442/18 від 18.12.2019 року.

Позивачем було відшкодовано потерпілому грошову суму в розмірі, відповідно до постанови Київського апеляційного суду по справі № 755/13442/18 від 18.12.2019р. Отже, позивач вчинив відповідне відшкодування не за власним бажанням, а на підставі обов`язкового документу, в порядку виконання рішення суду.

В такому випадку позивач, як особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором, відповідача, із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування, ОСОБА_1 зазначала, що, під`їжджаючи до світлофора, вона пригальмувала, але машину занесло, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду. На місце дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 викликала поліцію, працівники якої, прибувши на місце події, перевіривши документи, оглянувши транспортні засоби у зв`язку з незначними пошкодженнями, відсутністю тілесних ушкоджень в учасників пригоди, порадили обмежитись Європротоколом, на що погодились учасники дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_3 , зателефонувавши на 102, відмінила виклик поліції.

Однак, після заповнення ОСОБА_1 частини бланку Європротоколу зі своєї сторони, було виявлено, що поліс іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди прострочений. ОСОБА_3 повідомила, що діючий поліс наявний, але його залишила вдома, у зв`язку з чим було прийнято рішення заповнити іншу частину Європротоколу безпосередньо в страховій компанії на наступний день. Крім того, позивач зазначила, що одразу після дорожньо-транспортної пригоди, зателефонувала до своєї страхової компанії та попередила про настання страхового випадку.

09 жовтня 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та власник автомобіля «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 прибули до офісу ПрАТ «СК «Перша» та подали документи для отримання страхового відшкодування. Однак, ОСОБА_4 , як власнику пошкодженого транспортного засобу «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 , ПрАТ «СК «Перша» відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.3. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільного-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Постановою Київського апеляційного суду від 18.12.2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 60 510 грн.

12 лютого 2020 року ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «СК «Перша» направлено вимогу про здійснення грошової компенсації в межах страхової суми за договором добровільного комплексного страхування автовласника до полісу ОСЦПВВНТЗ № АК/6381087 від 23.03.2017 року, однак зазначену вимогу залишено без задоволення, про що її повідомлено листом № 2901/с від 20.02.2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 08 жовтня 2017 року, автомобіль «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_2 станом на зазначену дату, за даними ЦБД МТСБУ, застраховано не було, а тому не може вважатися таким, що є забезпеченим, відповідно застосувати правила п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виявляється можливим.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до ПрАТ «СК «Перша» про стягнення страхового відшкодування - задоволенню не підлягають.

З висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Перша» укладено договір добровільного комплексного страхування автовласника до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6381087 від 23.03.2017 року, строком дії з 00 год. 00 хв. 30.03.2017 року до 24 год. 00 хв. 29.03.2018 року. В якості забезпеченого транспортного засобу визначено автомобіль «LAND ROVER EVOGUE» д.н.з. НОМЕР_1 . (а.с. 9, 10).

Відповідно до ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається з постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 755/13442/18, судом було вирішено справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Вказаною постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, яка набрала законної сили, встановлено наступні обставини.

08 жовтня 2017 року о 20:50 в місті Києві відбулась ДТП за участю транспортного засобу HONDA CIVIC (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу RANGE ROVER EVOQUE (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 .

О 21 год. 30 хв. на місце ДТП прибув патруль поліції та порекомендував скласти спільне повідомлення про ДТП (Європротокол). У зв`язку з вказаним ОСОБА_3 виклик поліції відмінила.

Станом на дату ДТП відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ АК 6381087, виданим ПрАТ «СК «Перша».

Під час складання Європротоколу ОСОБА_3 виявила у себе відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишили місце ДТП та домовились зустрітись на наступний день біля офісу ПрАТ «СК «Перша», де закінчити складання Європротоколу.

09 жовтня 2017 року ОСОБА_3 уклала з ПрАТ «СК «Перша» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 7758787.

Цього ж дня вони завершили складання Європротоколу, вписавши в дані про поліс ОСОБА_3 - поліс ОСЦПВВНТЗ АК 7758787, строком дії від 10.10.2017 року. Заповнення Європротоколу здійснювала відповідач ОСОБА_1 .

В п.12 «Обставини» (пояснення схеми ДТП), учасники вказали, що ДТП відбулась внаслідок зіткнення із задньою частиною іншого ТЗ під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі.

23.10.2017 року ПрАТ «СК «Перша» повідомила ОСОБА_3 про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п.37.1.3. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, у зв`язку з недотриманням учасниками ДТП вимог п.33.2 ст. 33 вказаного Закону в частині забезпеченості транспортного засобу ОСОБА_3 чинним полісом.

За пунктом 33.2 статті 33 Закону та пункту 1.7 статті 1 Закону скласти спільне повідомлення про ДТП, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказаною постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року було скасоване рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року та задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 про відшкодування шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 60 510 грн., витрати на проведення експертних досліджень - 11 500 грн. та відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

12 лютого 2020 року позивачем ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «СК «Перша» направлено вимогу про здійснення грошової компенсації в межах страхової суми за договором добровільного комплексного страхування автовласника до полісу ОСЦПВВНТЗ № АК/6381087 від 23.03.2017 року в розмірі 60 510 грн., який відповідає розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП від 08.10.2017 року та стягнутої з неї на користь ОСОБА_3 постановою Київського апеляційного суду від 18.12.2019 року у справі № 755/13442/18.

Листом представника ПрАТ «Страхова компанія «Перша» за № 2901/с від 20 лютого 2020 року у задоволенні вимоги було відмовлено з підстав недотримання учасниками ДТП пункту 33.2 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначено, що оформлення ДТП як страхової події, при її настанні за участю особи, відповідальність якої станом на дату пригоди не забезпечена умовами жодного полісу ( договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, має проводитись виключно з інформуванням відповідних підрозділів Національної поліції, оскільки Законом не передбачена можливість складання Європротоколу ( спільного повідомлення про ДТП без інформування поліції) за відсутності бодай в одного з її учасників полісу ( а.с. 15 - 16).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників .

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Пунктом 33.2 статті 33 Закону № 1961-IV визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 37.1.3. ст. 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається з постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у вищевказаній справі, покладаючи обов`язок відшкодування заподіяної внаслідок ДТП шкоди на ОСОБА_1 , яка застрахувала свою цивільну відповідальність, суд виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за взаємною згодою, в порушення п.33.2. ст.33 Закону № 1961-IV залишили місце ДТП і продовжили складання спільного повідомлення про ДТП на наступний день. Отже, сторони спільно порушили п.33.2. ст.33 Закону, залишивши місце ДТП без складання спільного повідомлення про ДТП.

Крім того, спільне повідомлення про ДТП на наступний день заповнювала саме ОСОБА_1 , а тому їй достовірно було відомо про відсутність у ОСОБА_3 полісу, дійсного на дату ДТП.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , Київський апеляційний суд виходив з того, ПрАТ «СК «Перша» відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.37.1.3 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказана відмова визнана законною, а тому в силу вказаного саме ОСОБА_1 має відшкодувати заподіяну шкоду.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ПрАТ СК «Перша» на користь позивача грошової компенсації відшкодування на користь потерпілої від ДТП особи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач вказувала на наявність правових підстав для стягнення з ПрАТ СК «Перша» страхового відшкодування у розмірі 60 510 грн., посилаючись на те, що підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, перелічених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» відповідачем не наведено, а сам по собі факт порушення порядку складання Європротоколу не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Проте колегія суддів відхиляє зазначені доводи, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до абзацу 2 п. 36.4 ст. 36 Закону № 1961-IV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, сума коштів, про компенсацію яких заявляє позивач, не є страховим відшкодуванням в розумінні Закону № 1961-IV.

Як вбачається зі змісту вимоги ОСОБА_1 на адресу ПрАТ СК «Перша», а також змісту позовної заяви, вона фактично просить стягнути з відповідача не страхове відшкодування, а відшкодування коштів (виплатити грошову компенсацію) в розмірі 60 510 грн., які були стягнуті з неї постановою Київського апеляційного суду від 18.12.2019 року на користь потерпілої ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди.

Проте зазначені вимоги правильно були визнані судом першої інстанції необґрунтованими, оскільки згідно з постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, покладаючи обов`язок відшкодування заподіяної внаслідок ДТП шкоди на ОСОБА_1 , як винну в ДТП особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, суд виходив з того, що у страховика ПрАТ СК «Перша» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

Відповідно до абзацу 1 п. 36.4 ст. 36 Закону № 1961-IV , страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Таким чином, здійснення страховиком компенсації витрат страхувальника за вищевикладених обставин справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» не передбачено.

При цьому також слід зазначити, що судове рішення про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 не породжує зобов`язань для ПрАТ СК «Перша», оскільки страхова компанія не була залучена до участі у справі №755/13442/18 ні як відповідач, ні як третя особа, відтак у вказаній справі не був предметом доказування розмір страхового відшкодування, який повинен відповідати вимогам ст. 22, 29 Закону № 1961-IV щодо відшкодування тих витрат, які пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 18.12.2019 року вбачається, що розмір заподіяної шкоди визначено судом на підставі акту виконаних робіт, як вартість відновлювального ремонту автомобіля HONDA CIVIC д.н.з. НОМЕР_2 ( понесені витрати) в сумі 60 510 грн.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду у постановах №381/394/17 від 30.05.2018 року; № 541/3258/15-ц від 13.06.2018 року; № 761/34627/16-ц від 27.06.2018 року; № 750/9590/16-ц від 02.07.2018 р. - колегія суддів відхиляє, оскільки у вказаних справах мали місце інші фактичні обставини, висновки у цих справах не стосуються питання стягнення зі страховика компенсації здійсненого потерпілому відшкодування, відтак вказані висновки неможливо застосувати до даних правовідносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦК України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.