Провадження № 2/537/75/2022
Справа № 537/2644/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2022 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Фадєєвої С.О.,

за участі секретаря судових засідань Супруненко О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чупілко М.В.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування Данилейко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення часу спілкування з неповнолітньою дитиною,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , де просить ухвалити рішення, яким встановити йому способи участі у вихованні та спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: побачення першої та третьої суботи місяця з 16 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця проживання/перебування дитини на побачення та повернення дитини за місцем її проживання; побачення другої та четвертої неділі місяця з 09 год. 00 хв. по 13 год. 00 хв. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця його проживання/перебування та повернення дитини за місцем її проживання.

На обґрунтування позову зазначив, що 26.11.2005 між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який був розірваний рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.02.2009. В шлюбі мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.02.2009 місце проживання сина визначено з відповідачкою. Вказав, що після розірвання шлюбу відповідачка перешкоджає йому у зустрічах з сином, не дає можливості приймати участь у його вихованні. Для врегулювання даного питання він звертався до Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради та у Службу Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради, але не було прийнято жодного рішення і він немає змоги зустрічатися з сином та приймати участь у його вихованні. З урахуванням викладеного просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем подано відзив на позов, де ОСОБА_2 вказала, що неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням суду проживає з нею. З позивача на її користь стягуються аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. Відповідачка була змушена через суд стягувати аліменти з ОСОБА_1 , оскільки останній матеріально дитину не утримував, та, не зважаючи на це не заперечувала проти його спілкування з сином. 22.04.2010 позивач у стані алкогольного сп`яніння спричинив їй тілесні ушкодження, в результаті чого вона з 22.04.2010 по 26.04.2010 перебувала на лікуванні у нейрохірургічному відділенні третьої лікарні м. Кременчука, після побиття позивач зник, залишивши дворічну дитину напризволяще. Вказала на те, що з квітня 2010 року по квітень 2018 року позивач ніяким чином не з`являвся в житті дитини, не займався вихованням дитини, не цікавився життям, жодного разу не був у садочку та у школі, де навчається син, не цікавився у педагогів його успіхами та потребами, батьківські збори та святкові ранки не відвідував, не підтримував матеріально. 20.04.2018 позивач добровільно відмовився від дитини, така відмова була написана і завірена нотаріально. Крім цього позивач ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про скасування запису про батьківство, що ще більше посилило образу сина на батька. Зазначила, що позивач жодним чином не приймає участі у вихованні сина, не піклується про нього, не утримує матеріально. На її думку, спілкування з біологічним батьком може нанести непоправної шкоди емоційному стану підлітка та звести нанівець всі її старання виростити гідну людину, яка не боїться брати на себе відповідальність та відповідати за свої вчинки. Примушувати сина до спілкування в угоду раптом заявленого бажання біологічного батька вона категорично відмовляється, оскільки позивач веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями та не повною мірою усвідомлює значення своїх дій та не керує ними. Позивач немає до сина батьківських почуттів і син тільки перешкоджає йому на шляху до безтурботного та безвідповідального життя. Вимога позивача встановити час спілкування з сином через 11 років це психологічний тиск на неї та сина з однією метою : будь-яким чином позбавитися грошової заборгованості. Вона вважає, що спілкування з позивачем несе потенційну загрозу життю та здоров`ю дитини, які засновані на його неприязних стосунках з нею, які він переносить на дитину.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якому ОСОБА_1 зазначив, що подружнє життя з відповідачкою не склалося у зв`язку з тим, що їх взаємовідносини погіршувалися з кожним днем, тому шлюб було розірвано та визначено місце проживання сина з матір`ю. У зв`язку із негативним ставленням до нього з боку ОСОБА_2 вона перешкоджала його зустрічам з сином, зверталася зі скаргами на нього у різні інстанції, розповсюджувала про нього неправдиву інформацію. У 2018 році ОСОБА_2 сказала йому, що він не є біологічним батьком їх неповнолітнього сина, на його пропозицію зробити ДНК-тонування і з`ясувати це питання раз і назавжди вона відповідала відмовою. У зв`язку з цим він був вимушений звернутися до суду з позовною заявою про скасування запису про батьківство. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.04.2019 йому було відмовлено у задоволені позовних вимог, оскільки згідно висновку експерта № 624 він є біологічним батьком дитини. Звернув увагу на те, що в процесі слухання вищевказаної справи відповідач заперечувала проти заявлених позовних вимог. На теперішній час немає жодного юридичного документу, яким би було підтверджено факт скоєння ним протиправної дії по відношенню до дитини, чи яким би було обмежно його права у спілкуванні з сином.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав та мотивів, викладених у тексті позову, та просив позовні вимоги задовольнити. Додав, що дійсно нотаріально посвідчував кілька років тому заяву про відмову від батьківських прав на прохання відповідачки, оскільки вона хотіла виїхати за кордон. Представник позивача адвокат Чупілко М.В. вказала, що в позивача є бажання спілкуватися з сином, однак відповідач перешкоджає цьому та налаштовує сина проти батька. Спілкування сина з батьком не буде перешкоджати нормальному вихованню дитини, навпаки, буде сприяти його гармонійному розвитку. Позивач дійсно тимчасово не працює, але сплачує аліменти на утримання дитини у можливому для нього розмірі, він не страждає від будь-яких залежностей і не має негативних характеристик. Вказала, що у разі задоволення позову місце зустрічі сина з позивачем буде на вибір дитини. Наразі ОСОБА_1 хоче спілкуватися з сином, дбати про нього.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказала, що позивач ніяким чином не надавав допомоги на утримання дитини, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів, в нього є заборгованість по аліментах. Вказала, що позивач добровільно надавав нотаріально посвідчену відмову від дитини, звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства, що не може свідчити про належне ставлення до своєї дитини. Наразі позивач не працює, веде аморальний спосіб життя, не сплачує аліменти на утримання сина у повному обсязі. Вважає, що спілкування сина з батьком буде негативно впливати на дитину, у зв`язк з чим просила відмовити позивачу у задоволені позову.

Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування у судовому засіданні пояснила, що на підставі висновку служби дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було ухвалено рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 25.10.2021 за № 1471 щодо визначення способів участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказала на те, що даний висновок та рішення не оскаржувалося, думка спеціалістів така, що дитині спілкування з батьком є необхідним. Умови проживання батька не перевірялися, оскільки не було вимоги про обстеження умов за місцем проживання позивача, крім того, ОСОБА_1 пояснював, що зустрічі з дитиною плануються у громадських місцях.

Допитаний в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування неповнолітній ОСОБА_3 суду пояснив, що він проживає з мамою, батька не пам`ятає, йому було 2-3 роки, коли батьки розлучилися. Мама розказувала про судові справи з батьком, коли йому було 10-11 років. Вказав, що йому відомо, що його ОСОБА_1 відмовився від нього та оспорював батьківство. Коли він був на судових засіданнях з мамою, ОСОБА_1 пробував підходити до нього, але його не цікавить спілкування з батьком, він не вважає ОСОБА_1 рідною людиною, не відчуває до нього любов та турботу. Вказав на те, що не хоче, щоб батько цікавився його життям.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.11.2005, який був розірваний рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.02.2009.

В шлюбі подружжя має неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

За рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.02.2009 місце проживання неповнолітнього сина сторін, ОСОБА_3 , визначено з матір`ю ОСОБА_2 .

Також рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.10.2008 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 08.10.2008 і до досягнення дитиною повноліття. Вищевказане рішення набрало законної сили, видано виконавчий лист, який пред`явлений для виконання до державної виконавчої служби. На даний час виконавчий лист перебуває на виконанні у Автозаводському ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), виконавче провадження № 10259150, у позивача є заборгованість зі сплати аліментів, що не заперечується учасниками розгляду та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Стаття 153 Сімейного кодексу України встановлює, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно положень статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Положеннями статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із положеннями частини 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

В судовому засіданні встановлено? що договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, відповідно до частини 4 статті 157 Сімейного кодексу України, між батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не укладено.

Згідно із частиною 1 статті 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , будучи батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не дійшли згоди щодо виконання батьківських обов`язків в частині способів участі батька у вихованні сина.

При вирішенні питання щодо способів участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходить із принципів статей 3, 9 Конвенції про права дитини, ратифіковано Постановою Верховної ради України за номером 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, якими встановлено, що в усіх діях щодо дітей, зокрема, судами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; принцип поваги до права дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками.

Згідно із частиною 2 статті 159 Сімейного кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування; в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи; під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Судом досліджено та прийнято до уваги при вирішенні питання щодо визначення способів участі позивача у спілкуванні та його вихованні дітей рішення виконавчого комітету Кременчуцької району Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1471 від 25.10.2021 «Про визначення способів участі у виховані та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 », яким визначено наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з сином позивача ОСОБА_1 :

-побачення в першу та третю суботу місця з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., враховуючи бажання дитини, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання/перебування на побачення та повернення дитини за місцем її проживання;

-побачення в другу та четверту неділю місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., враховуючи бажання дитини, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання/перебування на побачення та повернення дитини за місцем її проживання.

Зі змісту висновку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення способів участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що позивач ОСОБА_1 не був присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 04.10.2021, направив на електронну пошту служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області заяву щодо розгляду питання про визначення способів участі у вихованні сина ОСОБА_5 без його участі у зв`язку зі станом здоров`я та необхідністю госпіталізації до офтальмологічного відділення Кременчуцької міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського. Мати дитини, ОСОБА_2 , у телефонному режимі була додатково повідомлена про засідання комісії з питань захисту прав дитини та запрошена взяти участь у розгляді даного питання. Під час розмови з представником служби поводила себе дуже агресивно та однозначної відповіді щодо своєї присутності на засіданні комісії не надала. У висновку також вказано, що одночасно зі слухавки телефону неодноразово лунали висловлювання в грубій нецензурній формі від іншої невідомої особи, адресовані представнику служби у справах дітей, після чого ОСОБА_2 відключила телефон і більше на зв`язок зі службою у справах дітей не виходила.

Також, згідно змісту висновку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення способів участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітній ОСОБА_4 подав письмові пояснення службі у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в присутності матері, в яких зазначив, що не бажає спілкуватися з біологічним батьком, тому що його не знає, батько не приймав участі в його вихованні, не цікавився його здоров`ям, досягненнями та успіхами, ніколи не оцінював зустрічі та матеріально не утримував.

Суд звертає увагу на те, що позивачем та відповідачем рішення виконавчого комітету Кременчуцької району Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1471 від 25.10.2021 «Про визначення способів участі у виховані та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 »на підставі положень статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» не оскаржувалось.

Суд також зазначає, що думка неповнолітньої дитини є достатньо вразливою для нав`язування певних ідей та думок близькими родичами, зокрема матір`ю дитини, з якою вона постійно проживає. Тому думка неповнолітнього ОСОБА_3 є важливою, але не може бути абсолютною для суду.

При цьому судом, крім зазначеного вище, береться до уваги, що позивач активно бажає налагодити стосунки з сином з яким, більшою мірою з власної вини, не спілкувався протягом тривалого часу, враховується наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, відсутність прихильності та бажання спілкуватися у ОСОБА_3 , відсутність обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дитиною, необхідність спілкування дитини як з матір`ю, так і з батьком, а тому приходить до висновку, що спілкування сина з батьком сприятиме встановленню психологічного контакту та відповідатиме інтересам дитини.

Оскільки сторони на час розгляду справи по суті не дійшли згоди щодо способу участі у спілкуванні з дитиною батька та участі останнього у її вихованні, суд, розглядаючи спір по суті, приймає до уваги в тому числі наведенні у рішенні виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1471 від 25.10.2021 «Про визначення способів участі у виховані та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 »висновки, оскільки визначений наведеними вище рішеннями спосіб спілкування позивача з сином в цілому відповідає віку останнього, стану здоров`я та його інтересам, враховує графік навчального процесу дитини.

Проте, ні орган опіки та піклування, ні відповідач у справі не надали до суду доказів на підтвердження висновку, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини. Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини може, на думку суду, призвести до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Тому в цій частині суд вважає за необхідне відступити від висновку, викладеному у рішенні виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1471 від 25.10.2021. При цьому суд погоджується з тим, що час зустрічі у 4 години, запропоновані позивачем, з врахуванням вищевикладених обставин, в тому числі з врахуванням ставлення неповнолітнього до батька, є завищеним, а тому вважає за доцільне визначити тривалість кожної зустрічі у 2 години, відповідно до рішення органу опіки. У разі поліпшення стосунків між позивачем і його сином позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про зміну способу спілкування

Посилання відповідача ОСОБА_1 на наявність заборгованості у позивача зі сплати аліментів, оскарження ним батьківства та добровільну заяву про відмову від дитини, датовану 20.04.2018, не спростовує тверджень позивача про його бажання на даний час піклуватися про дитину і спілкуватися з нею. В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 підтвердив, що ОСОБА_1 робив спроби спілкуватися з сином. Відповідачем ОСОБА_2 не доведено належними та достатніми доказами, що позивач зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, застосовував коли-небуть насилля до ОСОБА_3 чи здатен завдати шкоди своєму синові. Відповідачем не доведено, що спілкування позивача з дитиною перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне встановити наступний порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : побачення в першу та третю суботу місця з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання/перебування на побачення та повернення дитини за місцем її проживання; побачення в другу та четверту неділю місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання/перебування на побачення та повернення дитини за місцем її проживання.

Керуючись ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 152, 157, 158 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення часу спілкування з неповнолітньою дитиною задовольнити.

Встановити ОСОБА_1 наступні способи участі у вихованні та спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-побачення в першу та третю суботу місця з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання/перебування на побачення та повернення дитини за місцем її проживання;

-побачення в другу та четверту неділю місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання/перебування на побачення та повернення дитини за місцем її проживання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст рішення складено 30.05.2022