Дата документу 17.01.2022
Справа № 334/348/21
Провадження № 2/334/248/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.

за участю секретаря Турленко К.С.

-представника позивача - адвоката Дьякової Т.В.,

-представника відповідача - адвоката Ференця О.Є.,

-відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні первісну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання малолітніх дітей із матір`ю, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання малолітніх дітей із батьком,

установив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

Позивач - ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 із вимогою про визначення місця проживання спільних малолітніх дітей разом із нею. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказане питання не врегульовано між сторонами, а вона має усі належні умови для забезпечення проживання дітей. Крім того, вона майже увесь час проводить із дітьми, відтак визначення їхнього місця проживання саме із нею є найбільш доцільним.

Відповідач - ОСОБА_1 заперечив проти позовних вимог ОСОБА_2 , вказавши на те, що вона не має жодних переваг перед ним для визначення місця проживання дітей із матір`ю та подав зустрічну позовну вимогу про визначення місця проживання малолітніх дітей із батьком, яка обґрунтована тим, що батько має усі необхідні передумови для забезпечення комфортного проживання дітей разом із ним, а враховуючи той факт, що діти - хлопчики проживання із батьком є найбільш доцільним для них.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою суду від 03.02.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.03.2021 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву.

Ухвалою суду від 17.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.

В подальшому, судом допитано численних свідків з обох сторін та опитано спеціалістів.

У судовому засіданні, яке відбулось 17.01.2022 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

28.03.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.05.2015 року.

У шлюбі в них народилось двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З вересня 2020 року сторони припинили шлюбні відносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2021 року шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Названа квартира, згідно із актом органів опіки, належним чином облаштована та повністю підходить для проживання малолітніх дітей. У власності ОСОБА_2 також перебуває автомобіль.

Станом на момент розгляду справи ОСОБА_2 працевлаштована та має стабільний заробіток.

За місцем проживання, у трудовому колективі та опитаними (допитаними) спеціалістами та свідками характеризується, як позитивна людина, гарна мати.

ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Названа квартира, згідно із актом органів опіки, належним чином облаштована та повністю підходить для проживання малолітніх дітей. У власності ОСОБА_1 також перебуває автомобіль.

ОСОБА_1 вже тривалий час здійснює підприємницьку діяльність, зареєстрований, як фізична особа-підприємець та має стабільний і високий дохід.

За місцем проживання, у трудовому колективі та опитаними (допитаними) спеціалістами та свідками характеризується, як хороша людина, добрий батько.

У відповідності до листа районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району обоє з батьків мають належні умови для проживання дітей та не мають будь-яких протипоказань для визначення місця проживання з кимось із них, відтак вирішити питання місця проживання дітей просять суд.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Приписами статті 7 СК України унормовано, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» (заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 року, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29).

Оцінивши у сукупності зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що і ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 є добрими, турботливими батьками, які належним чином займаються вихованням своїх дітей, їхнім фізичним та інтелектуальним розвитком, та не вчиняли і не вчинять будь-яких дій, які могли б нашкодити дітям. Відтак, жоден з батьків не має переваги перед іншим.

Натомість не знайшли свого підтвердження окремі вислови щодо певного тиску одного з батьків на іншого чи наявності певних особливих емоційних прив`язок у дітей. Суд оцінює ці вислови, як вкрай емоційні, і такі, що покликані не встановити істину у справі, а скоріш викликати певну емоцію у іншої сторони.

Так, аналізуючи численні висновки спеціалістів, які спілкувались із дітьми, суд дійшов висновку, що жоден із хлопчиків взагалі не має будь-якого пріоритету у відношенні до своїх батьків, і так само немає ніякої провідної ролі у когось з батьків, адже у даному випадку мати виконує свої материнські функції, а батько - відповідно свої. І жоден із батьків не превалює у цьому питанні. Тобто, обидва хлопця мають емоційну прив`язку як до матері, так і до батька.

І, ураховуючи їхній вік, суд вважає, що розлучення батьків є емоційним стресом для них, який вони ще остаточно не прийняли і не пережили, тобто вони воліють до того аби родина знову була єдиною.

Вищий спеціалізований суд України у своїй постанові від 28 травня 2016р. у справі № 759/6044/15-ц зробив висновок, що місце проживання дитини встановлене судом може бути лише одне, а періодичне проживання дитини то з матір`ю, то з батьком не передбачене законодавством

Ураховуючи вказаний висновок суду та аналізуючи відповідні положення СК України, суд дійшов висновку, що законодавець, унормовуючи питання проживання дітей у родинах де батьки розлучились, виходив із того, що оскільки діти потребують постійної уваги та догляду, то вони мають на постійній основі проживати з одним із батьків (місце проживання дітей), натомість права іншого з батьків гарантують та реалізуються шляхом встановлення порядку побачення із дітьми.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд встановив, що на даний час діти фактично проживають із матір`ю, а батько періодично бачиться та спілкується з ним у різний спосіб проводячи спільно час, а тому, керуючись пріоритетом інтересів дітей над інтересами батьків, та відсутністю будь-яких переваг одного з батьків над іншим, суд вважає, що вагомих підстав для втручання у вже сформований порядок їхнього життя немає.

При цьому суд наголошує на тому, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків не надає жодної переваги або ж преференції йому (її) у спілкуванні із іншим, і використання цього рішення суду з метою обмеження іншого з батьків у спілкуванні з дітьми є неприпустим.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

вирішив:

Первісну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання малолітніх дітей із матір`ю задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 .

У задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей із батьком відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24.01.2022 року.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін