САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/358/22
Провадження №2/726/143/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2022 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В., за участю секретаря Житарь С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру шляхом визначення часток співвласників,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Садгірського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_3 , де третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру шляхом визначення часток співвласників.

Позов обґрунтований тим, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають позивач - ОСОБА_1 та дружина позивача - ОСОБА_2 . Вказує, що у вищевказаній квартирі також зареєстрована, проте, багато років не проживає донька позивача - ОСОБА_3 . Дана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Пояснює, що на даний час виникла необхідність визначити розмір часток співвласників квартири, однак, відповідачка - ОСОБА_3 відмовилась вирішити це питання шляхом підписання та посвідчення договору про визначення часток співвласників квартири в нотаріальному порядку, тому він змушений звернутися в суд з проханням про припинення права спільної сумісної власності та визначення часток для кожного з співвласників.

14 березня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

У судове засідання позивач не з`явився, але від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У судове засідання третя особа на стороні позивача - ОСОБА_2 не з`явилася, але від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідач ОСОБА_4 в у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.05.2007 року, виданого ДЖКГ Чернівецької міської ради та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18157498 від 19.05.2008 р., квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , загальна площа квартири становить 38,20 кв м. Частки у спільній сумісній власності не визначені (а.с.10, 11).

Такі ж відомості відображені у технічному паспорті № НОМЕР_1 на квартиру в АДРЕСА_1 .(а.с.12).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що він не може розпорядитися своєю власністю, оскільки його частка в квартирі не виділена із спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Нормою ч.1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Нормою ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Таким чином, враховуючи, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу, відповідачу та третій особі на праві спільної сумісної власності, будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/3 частці. При цьому, сторонами не зазначено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток співвласників спірної квартири.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.

Керуючись ст.ст. 2,4, 76-81, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру шляхом визначення часток співвласників- задовольнити в повному обсязі.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3 частина.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3 частина.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3 частина.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 припинити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Л. В. Байцар