БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/66/22
Провадження № 2/497/202/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2022 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Висоцького С.О.,

за участю секретаря Войтової С.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на:

- 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , як за членом колишнього колгоспного двору;

- 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем другої черги за законом після смерті брата ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що станом на 14.04.1991 року будинок, де проживали та були зареєстровані шість осіб, в тому числі й позивач, відносився до типу «колгоспний двір» і кожному належало по 1/6 частині будинку. Позивач звернувсь до державного реєстратора, однак отримав відмову у проведенні реєстрації, оскільки відсутні документи, що підтверджують набуття права власності. Після смерті брата ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилось спадкове майно частини вищевказаного домоволодіння. Позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення свої спадкових прав, однак йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на положення ст. 392, 524-529, 548 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 1258, 1223, 1266, 1268 ЦК України.

Ухвалою суду від 14.01.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, підготовче засідання було призначено після відкладання на 05.05.2022 року, але сторони, повідомлення яких здійснювалось судом належним чином, не з`явились.

На виконання вимог ухвали суду приватним нотаріусом Агбун М.І., 12.04.2022 року надано на адресу суду копії спадкових справ щодо майна: ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з тим, приватним нотаріусом Агбун М.І., у відповіді від 12.04.2022 року зазначено, що копії спадкових справ щодо майна ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Городнє Болградського району Одеської області та ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Городнє Болградського району Одеської області не заводились, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру.

Позивачем 12.05.2022 року надано суду уточнену редакцію позовної заяви, відповідно до якої позивачем були виправлені розміри частки у праві власності на будинок, яка прийнята судом до розгляду.

Позивач заявляв клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.42).

Представник відповідача - Городненської сільської ради Болградського району Одеської області до суду надав заяву від 20.01.2022 року, якою позовні вимоги визнані відповідачем у повному обсязі, та заявлено клопотання про розгляд справи без участі їх представника (а.с.48).

Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що виникають із спадкових правовідносин.

Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору ОСОБА_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , зять ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька ОСОБА_9 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онук ОСОБА_7 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , онук ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 16.12.2021 року за №1996.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).

Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні.

Відтак, в силу зазначених вимог, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 фактично були власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору.

Судовим розглядом встановлено, що позивач мав намір зареєструвати право власності на свої частки зазначеного домоволодіння, однак йому було відмовлено у реєстрації права власності в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачем права власності на частки житлового будинку за названою адресою (а.с.36).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Згідно п.9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

У відповідності з п.п.23, 24 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Разом з цим, п.43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги;

2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд приходить до висновку, що позивачі реалізували своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок виникли підстави для звернення з даним позовом до суду.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач, будучи власником 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 не може зареєструвати право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються його права як власника, що підлягають захисту в судовому порядку.

А відтак вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_8 . запис акту про смерть №14 від 11.02.2008 року, складений Городненською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить також:

- 1/6 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем за законом першої черги була донька померлої ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 25.06.1948 року, актовий запис №22, у зв`язку з чим їй стало належати 1/3 частина (1/6+1/6) названого будинку, але нотаріально факт прийняття спадщини ОСОБА_9 не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер батько позивача ОСОБА_6 , запис акту про смерть №24 від 25.02.2008 року, складений Городненською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_3 (а.с.17).

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить також:

- 1/6 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька до нотаріуса звернувся син померлого ОСОБА_5 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видавалося лише на земельну ділянку.

Отже, ОСОБА_5 як спадкоємцю за заповітом стало належати 1/3 (1/6+1/6) частина вищеназваного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_9 померла мати позивача ОСОБА_9 . запис акту про смерть №123 від 12.02.2014 року, складений Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Болградського РУЮ в Одеській області, на підставі якого видано свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_4 .

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 в спадковому домоволодінні проживав і був зареєстрований тільки один із синів ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою Городненської сільської ради Болградського району Одеської області №2049 від 28.12.2021 року.

Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 (1/6+1/6) частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , яку фактично прийняв син померлої ОСОБА_5 , у зв`язку з чим йому стало належати 2/3 частин (1/3+1/3) названого будинку, але нотаріально факт прийняття спадщини ОСОБА_5 не оформив.

Відповідно до листа № 910/01-20 від 05.04.2022 року Одеського державного нотаріального архіва від 20.04.2022 року, інформація щодо відкриття спадкової справи до майна ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно відомостям зі Спадкового реєстру відсутня (а.с.136).

ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим на підставі актового запису про смерть №4155 від 30.03.2021 року, складеним Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої, окрім іншого, входить 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Городненської сільської ради Болградського району Одеської області №2048 від 28.12.2021 року на час смерті спадкодавця ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ніхто не мешкав і ніхто не був зареєстрований.

З досліджених матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. щодо майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , слідує, що з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся ІНФОРМАЦІЯ_11 його рідний брат ОСОБА_1 . Родинні відносини між ними підтверджуються свідоцтвами про народження серії НОМЕР_6 та НОМЕР_7 (а.с.9).

Також до нотаріуса зверталася спадкоємець ОСОБА_10 з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 30.03.2018 року, яким померлий ОСОБА_5 заповів ОСОБА_10 належну йому земельну ділянку розміром 1.3082 га, розташовану на території Городненської сільської ради. Спадкоємець за іншім заповітом від 28.09.2017 року ОСОБА_11 з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався.

Відтак, позивач прийняв спадщину як спадкоємець за законом другої черги після смерті брата ОСОБА_5 та став власником входить 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу ОСОБА_1 на частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності спадкодавця, що підтверджується постановою від 26.11.2021 року

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом на підставі, що передбачено законом, тобто в порядку спадкування, набув право на це майно, тобто на 2/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з цим його право порушено, він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя спадкодавці не зареєстрували набуті ними права.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивачів цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1235, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 200, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293-294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженцем с. Городнє, Болградського району, Одеської області, паспорт серії НОМЕР_8 , виданий13.12.2004 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_9 право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - як за членом колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженцем с. Городнє, Болградського району, Одеської області, паспорт серії НОМЕР_8 , виданий13.12.2004 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_9 право власності на 2/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 - як за спадкоємцем за законом другої черги після смерті брата ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.О.Висоцький