Справа №443/1542/21
Провадження №2/443/227/22
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

20 січня 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Територіальна громада селища Журавно в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради загальною площею 1,84 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №091456 від 11.04.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №518.

Позовні вимоги мотивує тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради загальною площею 1,84 га, належні померлому згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №091456 від 11.04.2000 року, виданого на підставі рішення Журавнівської селищної ради народних депутатів від 16.06.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №518. Згідно довідки Журавненської селищної ради №2974 від 14.09.2021 року, ОСОБА_3 був постійно зареєстрований та проживав до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 . У виконавчому комітеті Журавнівської селищної ради 12.07.1994 року секретарем виконавчого комітету посвідчувався заповіт від ОСОБА_3 . Його син, ОСОБА_1 , був постійно зареєстрований разом з своїм батьком ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 до дня його смерті, на день його смерті, де зареєстрований до цього часу. Також на день смерті ОСОБА_3 були зареєстровані: невістка - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внук - ОСОБА_5 , зареєстрований до цього часу; внук - ОСОБА_6 , зареєстрований до цього часу; внучка - ОСОБА_7 , зареєстрована до цього часу; дружина - ОСОБА_2 , зареєстрована до цього часу.

Згідно змісту вищевказаного заповіту, заповідач заповів усе своє майно позивачу ОСОБА_1 . Зазначає, що інших спадкоємців за заповітом не було. Дружина заповідача ОСОБА_2 , будучи непрацездатною, не скористалася правом на прийняття обов`язкової частки у спадщині, оскільки до нотаріуса із відповідною заявою не зверталася і на момент смерті свого чоловіка фактично проживала в с. Мельнич Жидачівського району. Оскільки позивач постійно проживав із батьком на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, він вважається таким, що прийняв спадщину, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, однак юридично спадкові права позивач не оформляв.

22.09.2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_3 , проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва. Причиною відмови стала відсутність у позивача правовстановлюючих документів на земельні ділянки для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради, належні спадкодавцю і є спадковим майном.

Відтак, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 07.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провавадження.

Ухвалою від 02.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву та клопотання про проведення судового засідання без її участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що у відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України справу можливо слухати за згодою представника позивача у відсутності відповідача (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Представник третьої особи Журавненської селищної ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про відсутність на час розгляду справи в суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даного позову. Крім того просить розгляд справи проводити без участі представника.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим повторно Жидачівським відділом реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 31.08.2021 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради загальною площею 1,84 га, належні померлому згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №091456 від 11.04.2000 року, виданого на підставі рішення Журавнівської селищної ради народних депутатів від 16.06.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №518 (а.с.14).

Згідно довідки Журавненської селищної ради №2974 від 14.09.2021 року (а.с.10), ОСОБА_3 був постійно зареєстрований та проживав до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 . У виконавчому комітеті Журавнівської селищної ради 12.07.1994 року секретарем виконавчого комітету посвідчувався заповіт від ОСОБА_3 . Його син, ОСОБА_1 , був постійно зареєстрований разом з своїм батьком ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 до дня його смерті, на день його смерті, де зареєстрований до цього часу.

Відповідно до заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Журавненської селищної ради народних депутатів 12.07.1994 року за №328, все майно ОСОБА_3 заповів в користь ОСОБА_1 (а.с.11).

Судом встановлено, що серед спадкоємців першої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 був його син ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_2 обов`язкову частку на спадщину після смерті чоловіка не прийняла, оскільки не проживала разом із чоловіком на час відкриття спадщини та не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що також підтверджується Витягом зі спадкового реєстру №66280078 від 06.09.2021 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Натомість позивач ОСОБА_1 постійно проживала із своїм батьком на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ст.549 ЦК УРСР України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив.

Як видно із свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с.8).

Відповідно до копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.5-6), останній зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні, кожен окремо, дали покази про те, що є сусідами позивача. ОСОБА_2 була другою офіційною дружиною батька позивача ОСОБА_3 , однак за 4-5 років до його смерті вона його залишила та переїхала до себе в село Мельнич Жидачівського району Львівської області. Після смерті ОСОБА_3 її за адресою АДРЕСА_1 не бачили. Позивач є єдиним сином ОСОБА_3 , інших дітей у нього не було. На момент смерті ОСОБА_3 проживав разом із позивачем та його сім`єю.

Предметом спору у даній справі є земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,84 га.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у березні 2000 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №94/02-31 від 22.09.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документа на майно, яке він має намір успадкувати (а.с.15).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав свідоцтва про право на майно.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у позасудовому порядку.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Позивач стверджує, що оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, що належав ОСОБА_3 втрачено.

Доказом того, що ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЛВ №091456 від 11.04.2000 року, виданого на підставі рішення сесії Журавнівської селищної ради від 11.04.2000 року, зареєстрованого в книзі записів Державних актів за №518. Площа земельної ділянки 1,84 га., є довідка від 17.09.2021 №97-13-0.22-39/375-21, видана начальником Відділу у Жидачівському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області (а.с.14).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Відтак, відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема - оформленню спадщини нотаріусом.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті ОСОБА_3 , беручи до уваги, що позивач згідно із ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину у строки, визначені у цій статті та у ч. 1 ст. 1270 ЦК України, суд вважає що його позовні вимоги щодо визнання за ним в порядку спадкування за заповітом права на земельну ділянку ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради загальною площею 1,84 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛВ №091456 від 11.04.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №518.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 27 січня 2022 року.

Головуючий суддя С.І Сливка