Справа № 346/2134/21
Провадження № 2/346/130/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді: Махно Н.В.,

з участю: секретаря: Гайової Г.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ), яка була головою колгоспного двору на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок, виданого 18.11.1987 року виконкомом Коломийської районної ради на пiдставi рiшення № 220 вiд 14.10.1987 року та зареєстрованого в Коломийському МБТІ 18.11.1987 р. в книзі за реєстровим № 290. Вказує, що вiдповiдно до виписки з інвентарних матеріалів, виданої Коломийським МБТІ 06.03.2018 року за № 60995 право власності на нерухоме майно на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_4 - головою колгоспного двору. Зазначає, що згідно довідки Ліснохлібичинської сільської ради № 884, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , відноситься до типу колгоспний двір. Позивач зазначає, що станом на 01.07.1990 року у спадковому будинку були зареєстровані п`ять осіб. Позивач зазначає, що 27.03.2009 року її мати склала заповіт, який посвідчений у виконкомі Ліснохлібичинської сільської ради, за реєстровим № 3, згідно якого все належне майно заповіла її. Зазначає, що заповіт не змінювався та не скасовувався. Зазначає також те, що після смерті матері вона прийняла спадкове майно, вступивши у володіння та управління вказаним спадковим майном, провела ремонт будинку, постійно обробляє земельну ділянку, проживає в будинку. Вказує, що на час смерті матері, вона проживала у спадковому будинку, тому є такою, що фактично прийняла спадщину. Позивач зазначає, що крім неї, можливими спадкоємцями можуть бути відповідачі, однак позивач зазначає, що на спадщину вони не претендують, до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину не звертались та не заперечують проти того, щоб вона оформила спадщину. Вказує також те, що спадкоємців яким би належала обов`язкова частка немає. Позивач з метою оформлення спадщини звернулась до приватного нотаріуса, із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, вказує, що нотаріус відмовив у видачі. Зазначає, що на підставі її заяви Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації складено технiчний паспорт на будинковолодіння та господарські будівлі і споруди, від 30.03.2018 року. Позивач посилається на п.6 Постанови Верховного Суду від 22 грудня 1995 року №20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», де передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.Зазначає, що на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали голова двору, дочка, зять та онуки. Однак частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку не видалені. Зазначає, що оскільки в позасудовому порядку не має можливості визнати право власності на спадкове майно, то змушена звернутися в суд з даною позовною заявою. Зазначає, що відповідачі по даній справ на спадкове майно не претендують та відмовляються від спадкового майна. Позивач просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок, позначений в технічному паспорті під літерою А, загальною площею 74,6 кв.м, житловою площею 47.8 кв.м., та господарські будівлі і споруди : стодола позначена літерою Г, стайня позначена літерою Д, вбиральня позначена літерою Ж, сарай позначений літерою З, навіс позначений літерою К, літня кухня позначена літерою Л, криниця № 1, огорожа № 2-3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач не з`явилася, проте попередньо подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, однак подали відзиви на позовну заяву, та зазначили, що позов визнають. Також подали заяви про розгляд справи без участі.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов`язки до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №18, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6). Відповідно до копії заповіту від 27 березня 2009 року, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті, все своє майно та належні їй права, заповіла позивачу ОСОБА_1 (а.с.7). Відповідно до довідки, виданої Ліснохлібичинською сільською радою від 20.08.2020 року №884, вбачається, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1970 року та до дня смерті була зареєстрована у АДРЕСА_1 . Тип двору - колгоспний. Станом на 01.07.1990 року в АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , голова двору, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зять, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онука, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онук. Заповіт від імені ОСОБА_4 посвідчувався у виконкомі Ліснохлібичинської сільської ради 27.03.2009 р., за реєстром №3, який не змінювався і не скасосувався (а.с.9). Відповідно до свідоцтва на право особистої власності від 18 листопада 1987 року, виданого виконавчим комітетом Коломийської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області, на підставі рішення №290 від 14 жовтня 1987 року, вбачається, що жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 (а.с.10). Згідно з виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 06.03.2018 року № 60995 вбачається, що право власності на житловий будинок з будівлями і спорудами за адресою по АДРЕСА_1 дійсно зареєстровано у формі приватної власності за власником, ОСОБА_4 , що була головою колгоспного двору (а.с.14). З метою оформлення спадщини позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Сахро Г.Ф. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , однак отримала відмову у зв`язку з тим, що не має змоги встановити співвласників зазначеного житлового будинку та їх частки у цьому майні (а.с. 11). Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Склад та вартість майна належним чином підтверджені позивачем (а.с.18-43).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є належно обґрунтованими, підтверджені зібраними доказами по справі, та є такими, що підлягають задоволенню. Тому позов слід задовольнити та слід визнати за позивачем, за ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок, позначений в технічному паспорті під літерою А, загальною площею 74,6 кв.м, житловою площею 47.8 кв.м., та господарські будівлі і споруди : стодола позначена літерою Г, стайня позначена літерою Д, вбиральня позначена літерою Ж, сарай позначений літерою З, навіс позначений літерою К, літня кухня позначена літерою Л, криниця № 1, огорожа № 2-3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.247 ч.2, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок, позначений в технічному паспорті під літерою А, загальною площею 74,6 кв.м, житловою площею 47.8 кв.м., та господарські будівлі і споруди : стодола позначена літерою Г, стайня позначена літерою Д, вбиральня позначена літерою Ж, сарай позначений літерою З, навіс позначений літерою К, літня кухня позначена літерою Л, криниця № 1, огорожа № 2-3, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 03.06.2022 року.

Суддя Махно Н. В.