Справа № 295/1244/22 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л.М.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

01 червня 2022 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого: Павицька Т.М.,

суддів: Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

вирішуючи відповідно до вимог ст. 359 ЦПК України питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, Державної казначейської служби України, третя особа громадська організація «Проти придурків та ідіотів», про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав не долучення до позовної заяви відповідних доказів, а саме належним чином засвічених судового рішення, постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2021 року та ухвали Верховного Суду, на що містяться посилання в позовній заяві на обґрунтування позовних вимог.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, 31 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою.

Апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали про залишення його позовної заяви без руху від 02.02.2022 слід повернути особі, яка її подала, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених ст. 353 цього Кодексу. Вказаний перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, є вичерпним.

Статтею 353 ЦПК України передбачено ухвали, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

Зі змісту даної статті вбачається, що ухвала суду першої інстанції від 02.02.2022 про залишення позовної заяви без руху з підстав ненадання доказів оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Пунктом 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, зокрема, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Тому, тлумачення пункту 15 частини першої статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права, особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2022 року про залишення позовної заяви без руху, слід повернути скаржнику.

Керуючись статтями 352, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2022 року повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Головуючий

Судді