Провадження № 2/761/4994/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Осаулов А.А.

за участю секретаря судових засідань Путря Д.В.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в м.Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Дирекція з капітального будівництва та реконструкції «Київбудреконструкція» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

встановив:

В серпні 2021року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до КП «Дирекція з капітального будівництва та реконструкції «Київбудреконструкція» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому просила суд стягнути з відповідача заробітну плату за весь час щорічної відпустки в розмірі 16,67 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021 р. по 07.05.2021 р. в розмірі 5935,92 грн, та судовий збір.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 30.04.2021 р. відповідач була звільнена відповідачем з посади заступника начальника відділу організації та проведення закупівель на підставі наказу №28-к від 29.04.2021 р. за угодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України. В день звільнення відповідач не виплатив позивачу належну суму заробітної плати, 07.05.2021 р. було виплачено заробітну плату не в повному обсязі за виключенням 16,67 грн - плати за весь час щорічної відпустки. На вимогу позивача відповідач не реагує. В зв`язку з порушенням строків виплати позивач нарахувала середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021 р. по 07.05.2021 р. за 8 календарних днів в розмірі 5935,92 грн, виходячи з середньоденного заробітку в сумі 741,99 грн.

Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом.

У відзиві на позов відповідач заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що вимога про стягнення невиплаченої заробітної плати за весь час щорічної відпустки в розмірі 16,67 грн необґрунтована, доказів наявності заборгованості не надано. 30.04.2021 р. позивач отримала виплату за весь час щорічної відпустки в розмірі 32851,61 грн та 07.04.2021 р. - 2969,84 грн за відпустку у квітні 2021 р. Крім цього, середній заробіток за час затримки розрахунку не визнає, 30.04.2021 р. позивач отримала частину заробітної плати, про що була проінформована та претензій від неї не надходило. Враховуючи святкові та вихідні дні з 01.04.2021 р. по 04.05.2021 р., позивач отримав заробітну плату за квітень 2021 р. розмірі 7355,99 грн - 07.05.2021 р. Крім цього, позивач не звертався до відповідача з метою отримання компенсації втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач фактично не заперечує щодо несвоєчасної виплати заробітної плати 07.05.2021 р., що є підставою для нарахування та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Розмір середньоденного заробітку, наявність заборгованості в розмірі 16, 67 грн відповідачем не спростовано, свого розрахунку не надано.

Ухвалою судді від 13.08.2021 р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, витребувано у КП «Дирекція з капітального будівництва та реконструкції «Київбудреконструкція» довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 р. по 30.04.2021 р. з деталізацією окладу, надбавок та інших нарахувань.

У судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у позовній заяві обставинах, просила його задовольнити.

Відповідач в судове засіданні свого представника не направив, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Беручи до уваги те, що доказів поважності причини неявки в судове засідання представника відповідача не надано, враховуючи те, що представник відповідача в жодному судовому засіданні присутній не був, позиція відповідача зрозуміла та висловлена у відзиві на позов, а справа перебуває в провадженні суду з 04.08.2021 р., з урахуванням предмету спору, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторони відповідача.

При цьому, суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім цього, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 р. у справі №361/8331/18 виходив з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з позивач працювала в КП «Дирекція з капітального будівництва та реконструкції «Київбудреконструкція», 30.04.202 р. була звільнена з посади за згодою сторін за п. 1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу №28-к від 29.04.2021 р. , що підтверджується копією трудової книжки.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач була звільнена 30.04.2021 р., а 07.05.2021 р. позивачу було виплачено 7355,99 грн заробітної плати.

Вказане підтверджується випискою по рахунку позивача. (а.с. 38)

Підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

При цьому відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах у справах №6-76цс14 від 02.07.2014 року, №6-837цс15 від 23.12.2015 року, визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В постанові Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі № 212/5797/15-ц зроблено висновок, що Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16). Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Таким чином будь-який факт невиплати у строк заробітної плати чи іншої суми розглядається як трудове порушення роботодавця по відношенню до працівника, якщо тільки такий факт порушення не спростований відповідно до положень закону.

Водночас, будь-яких доказів, які б спростовували вину відповідача, на яке покладено обов`язок своєчасності здійснення розрахунків з працівниками, до справи не долучено.

При обрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021 по 07.05.2021 року, суд враховує, що ухвалою судді від 13.08.2021 р. було витребувано у КП «Дирекція з капітального будівництва та реконструкції «Київбудреконструкція» довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 р. по 30.04.2021 р. з деталізацією окладу, надбавок та інших нарахувань. Вказана ухвала отримана представником відповідача особисто, неодноразово направлялась відповідачу засобами електронного зв`язку, але вимоги ухвали судді від 13.08.2021 р. виконані не було.

З огляду на викладене, враховуючи наявність в матеріалах справи розрахункових листів за березень-квітень 2021 р. суд вважає можливим самостійно визначити розмір середньої заробітної плати.

У відповідності до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого

законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться

з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Згідно п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

Заробітна плата, що була нарахована позивачу за березень 2021 року становить - 20103,00 грн без вирахування податків та зборів із кількістю відпрацьованих за цей період робочих днів - 22.

Заробітна плата, що була нарахована позивачу за квітень 2021 року становить - 19223,39 грн. без вирахування податків та зборів та за виключенням коштів компенсації відпустки із кількістю відпрацьованих за цей період робочих днів - 17 робочих дні.

Звідси розраховується середньоденний заробіток шляхом додавання сум обох заробітних плат за цей період 39326,39 : 39 кількість відпрацьованих робочих днів = 1008,36 грн, а з урахуванням шести днів затримки розрахунку становить -6050,16 грн.

Між тим, враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, за якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а згідно позовної заяви позивач просила стягнути лише 5952,59 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, саме вказана сума підлягає до стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення коштів заробітної плати за час щорічної відпустки в розмірі 16,67 грн.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Між тим, обставини наявності заборгованості в розмірі 16,67 грн. позивачем не доведені належними, допустимими і достовірними доказами, а тому підстави для стягнення вказаних коштів відсутні.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про стягнення з Комунального підприємства «Дирекція з капітального будівництва та реконструкції «Київбудреконструкція» на користь ОСОБА_1 коштів середнього заробітку за затримки розрахунку при звільненні у розмірі - 5 935 грн. 92 коп.

В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі - 908,00 грн.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 47, 83, 116, 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,та керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до КП «Дирекція з капітального будівництва та реконструкції «Київбудреконструкція» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Дирекція з капітального будівництва та реконструкції «Київбудреконструкція» на користь ОСОБА_1 кошти середнього заробітку за затримки розрахунку при звільненні у розмірі - 5 935 грн. 92 коп. та судовий збір в сумі - 908 грн. 00 коп., а всього в сумі - 6 843 грн. 92 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення коштів заробітної плати за час щорічної відпустки, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: КП «Дирекція з капітального будівництва та реконструкції «Київбудреконструкція», , адреса знаходження м.Київ, вул.Велика Житомирська, 15-А.

Повне рішення виготовлено 02.06.2022

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов