Справа № 368/499/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Лєвшин Н.О.

з участю представника скаржника адвоката Клапчука Ф.П.

скаржника - боржника ОСОБА_1

представника скаржника боржник адвоката Базика О.П.

та особи, дії якої оскаржується ОСОБА_2

під час розгляду в судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_3 , особа, дії якої оскаржується: державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Назаренко Катерина Олександрівна на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

скаржник та його представник просять суд визнати неправомірною довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів без номера від 28 квітня 2020 року та судові витрати покласти на Державну виконавчу службу Обухівського Головного територіального управління юстиції в Київській області, обґрунтовуючи скаргу наступним.

Державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Назаренко Катериною Олександрівною здійснюється виконавче провадження № 55819303.

В рамках вказаного виконавчого провадження, 28 квітня 2020 року, державний виконавець склала довідку-розрахунок.

Вказану довідку-розрахунок ОСОБА_1 отримав 06 травня 2020 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті.

Скаржник вважає вказану довідку-розрахунок незаконною виходячи з наступного:

Так, лише шляхом математичного підрахування, державний виконавець не врахував сплачених ОСОБА_1 коштів у розмірі 10 454,20 грн.

Крім того, по вказаному виконавчому провадженню державним виконавцем Дубік В.С. 25 липня 2018 року було складено довідку-розрахунок, згідно якої, станом на 25 липня 2018 рік в ОСОБА_1 існувала заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 27 518,91 грн.

Вказану заборгованість ОСОБА_1 сплатив одразу після отримання вказаної довідки-розрахунку.

Вказана довідка-розрахунок не була скасована ні судом, ні самим державним виконавцем.

Довідка-розрахунок від 25.07.2018 р. суттєво відрізняється від довідки-розрахунку від 28.04.2020р.

При цьому довідка-розрахунок від 25.07.2018 року складена у відповідності до вимог чинного законодавства України, оскільки державним виконавцем Дубік В.С. булу враховано ті періоди, коли ОСОБА_1 був найманим працівником та отримував заробітну плату, з якої і вираховувалися аліменти.

В свою чергу, державний виконавець Назаренко К.О. в довідці-розрахунку взагалі не враховані періоди, коли ОСОБА_1 був найманим працівником та отримував заробітну плату, незважаючи на те, що ОСОБА_1 надав всі документи щодо своєї роботи та отриманих доходів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 195 СК України, 1. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. 2. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не мас договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Таким чином, в порушення вимог вказаної статті державний виконавець нараховував аліменти виходячи із середньої заробітної плати працівника по місту Обухову за ті періоди, коли ОСОБА_1 офіційно працював та отримував заробітну плату, значно нижчу ніж середня заробітна плата працівника по місту Обухову.

Крім того, державним виконавцем не було враховано платіж по сплаті аліментів в розмірі 3500 грн., який ОСОБА_1 сплатив у квітні 2020 року.

В зв`язку з таким помилковим нарахуванням розміру аліментів, а також неврахування сплачених ОСОБА_1 аліментів на суму 10454,20 грн., сума заборгованості ОСОБА_1 виявилася значно завищеною.

Згідно ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний:

?здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

?надавати сторонам, виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

?розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

?заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

?роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:

?звіту про здійснені відрахування та виплати;

?квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;

?заяв та (або) розписок стягувача;

?інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;

?інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представник стягувача ОСОБА_3 адвокат Клапчук Ф.П. вимоги скарги не визнає та вважає, що довідка, яка складена державним виконавцем Назаренко К.О. відповідає СК України, а тому скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Назаренко Катерина Олександрівна вимоги скарги не визнає та вважає, що складена нею довідка відповідає нормам СК України, а також підтверджено постановою Верховного Суду від 27.01.2021 р.

Суд, вислухавши представника скаржника та думку інших учасників щодо поданої скарги та вивчивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У статті 195 СК України передбачено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів визначається процесуальним законом.

ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права

чи свободи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області, яке набрало законної сили 29 липня 2004 року у справі № 2-497 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 30 % від заробітку до досягнення дитиною повноліття.

15 лютого 2018 року постановою державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження на примусове виконання вищевказаного рішення.

28.04.2020 року державним виконавцем Назаренко К.О. було видано довідку-розрахунок заборгованості за виконавчим листом № 2-497/04 за період з 19 листопада 2012 року до 31.03.2020 року, відповідно до якого заборгованість по аліментах в ОСОБА_1 становить 34 073,34 грн.

Не погоджуючись розрахунком заборгованості, боржник ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Згідно з частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Таким чином, державному виконавцю розрахунки заборгованості необхідно проводити відповідно до вимог частини другої статті 195 Сімейного кодексу України.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 01 квітня 2019 року у справі № 708/326/18 та постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18.

Окрім того, щодо питання нарахувань по аліментах вирішувалось і раніше, а саме: постановою Верховного суду від 27.01.2021 р. у справі № 368/180/19 було встановлено наступне. Рішенням Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року зобов`язано державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУ юстиції в Київській області Дубік В. С. провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , згідно виконавчого листа Кагарлицького районного суду Київської області № 2-497/04 від 14 лютого 2018 року.

У зазначеній цивільній справі було встановлено, що згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 загальна сума доходу і вартість проданих товарів, виконаних робіт, наданих послуг за звітний (податковий) період від 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року склала 533 405,73 грн., а за звітний (податковий) період від 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року склала 1 263 606,10 грн.

На виконання вказаного судового рішення, державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Дубік В. С. було складено довідку-розрахунок державного виконавця про заборгованість по аліментах без номера та дати, в якій зазначено, що станом на 31 грудня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах перед ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 становить 510 601,68 грн. за період з 19 листопада 2012 року по 31 грудня 2018 року.

При визначенні суми заборгованості за період з січня 2016 року по липень 2017 року державний виконавець виходив із доходу, отриманого скаржником за місцем основної роботи та від підприємницької діяльності, при цьому дохід від підприємницької діяльності визначався виконавцем по відомостям, які містяться в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до роз`яснень Обухівського управління Києво-Святошинського ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області, інформацію щодо розміру суми чистого доходу та фактично понесених витрат від провадження підприємницької діяльності можливо отримати з Книги обліку доходів, яка знаходиться і ведеться фізичною особою-підприємцем

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Зокрема такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Згідно з частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Таким чином, державному виконавцю розрахунки заборгованості необхідно проводити відповідно до вимог частини другої статті 195 Сімейного кодексу України.

Окрім того, скаржником зазначено, що державним виконавцем у даній довідці не враховано оплату проведену ним у квітні місяці, що судом не береться до уваги вказане зауваження, оскільки довідка складено по березень місяць 2020 р., а оплату проведено лише квітні 2020 р.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок, що випливає зі статті 6 Конвенції, з мотивування може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

У § 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи дані обставини, суд прийшов до висновку про відсутність в діях державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Назаренко Катерина Олександрівна неправомірних дій та відсутність порушень державного виконавця по виконанню виконавчого листа по справі № 368/499/20, у зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні даної скарги.

Керуючись ст. ст. 450-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_3 , особа, дії якої оскаржується: державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Назаренко Катерина Олександрівна на дії державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 21.01.2022 р.

Суддя І.І. Шевченко