ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м.Суми

Справа №592/5536/21

Номер провадження 22-ц/816/295/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Друченко Тетяни Василівни

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діагностика здоров`я» - адвоката Абідова Родіона Тимуровича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Друченко Тетяною Василівною

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 3 грудня 2021 року , ухвалене у складі судді Бичкова І.Г. у м.Суми

у цивільній справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діагностика здоров`я» про зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час затримки у вдачі трудової книжки , -

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду із позовом і свої вимоги обгрунтовувала тим, що 15.06.2017 вона була прийнята на посаду директора ТОВ «Діагностика здоров`я» шляхом укладення трудового договору на невизначений строк. 03.09.2020 нею було отримане поштове відправлення від імені ТОВ «Діагностика здоров`я», яке містило лист №86 від 19.08.2020 з повідомленням про припинення дії з 19.08.2020 трудового договору укладеного з нею та копію наказу №108-к від 18.08.2020 «Про звільнення» її з посади директора з 19.08.2020 згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за прогул. Вважає, що даний наказ про звільнення її з посади директора ТОВ «Діагностика здоров`я» є незаконним, прийнятий за відсутності належних правових підстав, тому вона його оскаржила до суду. Позивач зазначала, що від дня її звільнення та до моменту подання нею цієї позовної заяви вона не отримувала на руки трудову книжку , тому просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача видати їй трудову книжку або її дублікат та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки з 14.09.2020 по день прийняття судом рішення у даній справі, а також просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати за правничу допомогу у розмірі 8000 гривень.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 3 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення помилково посилався на акт передачі матеріальних цінностей від 31.07.2020 у якому нібито зазначено про відсутність трудової книжки ОСОБА_1 , в той же час ця обставина не звільняє підприємство від обов`язку видати працівнику трудову книжку , оскільки відповідно до вимог абз.3 п.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України,Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 17.08.1993 за № 110, якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості .

Факт перебування її трудової книжки на підприємстві підтверджується актом інспекційного відвідування юридичної особи № СМ 1004/181/АВ від 18.07.2018 складеним Управлінням Держпраці у Сумській області зі змісту якого вбачається про відсутність будь-яких порушень вимог спільного Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників « зокрема і щодо ведення, зберігання та видачі трудових книжок на підприємстві.

Також вважає помилковим посилання місцевого суду на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 № 1217-ІХ, який набрав чинності з 10.06.2021 , яким унесені зміни до КЗпП України щодо нових правил обліку трудової діяльності працівника , за яким роботодавець не зобов`язаний видавати працівнику трудову книжку в день звільнення та зберігати трудову книжку, а працівник може самостійно підтвердити свій трудовий стаж під час прийняття на нове місце роботи за даними Реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України, оскільки на час виникнення спірних правовідносин та звільнення позивача з роботи даний Закон України ще не було прийнято і норми трудового права щодо обов`язку роботодавця видачі трудової книжки працівнику при звільненні останнього діяли, а відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти її задоволення, оскільки вважав рішення місцевого суду законним і обґрунтованим .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача , перевіривши законність й обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 4 ст.265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються:

1)фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2)докази , відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3)мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно обґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику;

4)чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси , за захистом яких мало місце звернення до суду ;

5)норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6)норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, так як в ньому не зазначені всі встановлені під час розгляду справи обставини, які підтверджуються матеріалами справи та мають значення для вирішення справи, мотивувальна частина рішення не містить належного обґрунтування підстав відмови у позові. У зв`язку з цим рішення суду першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 15.06.2017 перебувала на посаді директора ТОВ «Діагностика здоров`я» .

З п.п.9.6, 9.8, 9.9 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Діагностика здоров`я» вбачається, що виконавчим органом Товариства є директор Товариства, який здійснює поточне (оперативне) керівництво Товариством та його структурними підрозділами . Директор діє одноосібно, організовує виробничо-господарську, соціально-побутову , та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань Товариства, передбачених Статутом. Директор має право, поряд з іншим, укладати трудові договори з працівниками Товариства відповідно до чинного законодавства (а.с.42-51)

Наказом від 18 серпня 2020 року № 108-к ОСОБА_1 була звільнена з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Діагностика здоров`я» з 19 серпня 2020 року згідно пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України за прогул ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) ( а.с.11).

Згідно Акту передачі матеріальних цінностей та документів складеного комісією у складі засновника Товариства ОСОБА_3 , головного бухгалтера ОСОБА_4 та бухгалтера ОСОБА_5 у присутності директора ТОВ «Діагностика здоров`я» ОСОБА_1 станом на 31.07.2020 встановлено, що поряд з іншими товаро-матеріальними цінностями та документами комісія прийняла трудові книжки працівників у кількості 28 шт, але трудова книжка ОСОБА_1 була відсутня ( а.с.40-41).

З відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається , що ОСОБА_1 зверталась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діагностика здоров`я» і просила визнати незаконним та скасувати наказ Товариства № 108-к від 18.08.2020 про звільнення її з посади директора з 19.08.2020 згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул, визнати припиненими трудові відносини між нею та відповідачем на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 14.09.2020, але рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 31 серпня 2021 року у справі № 592/11265/20 у задоволенні її позовних вимог було відмовлено за безпідставністю. Дане рішення учасниками справи не оскаржувалось і набрало чинності 12.10.2021 .

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 48 КЗпП ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Пунктами 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку . Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства , установи , організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення , обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну , а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно абз. 1, 5, 6, 7 п. 4.1. "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110) , у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому п. 2.10. цієї Інструкції.

Судом встановлено, що позивач з 15.06.2017 по 19.08.2020 працювала у відповідача на посаді директора, а тому відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Діагностика здоров`я» саме на неї було покладено обов`язок організовувати виробничо-господарську діяльність, забезпечувати виконання завдань Товариства, передбачених Статутом і саме вона мала право укладати трудові договори з працівниками Товариства. Також, пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» саме на позивача, як керівника Товариства, було покладено відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок організації, а тому саме позивач повинна була забезпечити збереження своєї трудової книжки в Товаристві.

Факт відсутності на зберіганні у Товаристві трудової книжки позивача підтверджується Актом приймання-передачі трудових книжок працівників ТОВ «Діагностика здоров`я» від 31.07.2020 з якого вбачається, що в.о.директора Товариства ОСОБА_4 прийняла на зберігання 27 трудових книжок працівників Товариства, а трудова книжка ОСОБА_1 була відсутня. ОСОБА_1 від підпису цього акту відмовилась ( а.с.41) .

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання апелянта як на підтвердження факту зберігання її трудової книжки в Товаристві на акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи ( фізичної особи), яка використовує найману працю № СМ 1004/181/АВ від 18 липня 2018 року проведеного Управлінням Держпраці у Сумській області, оскільки як вбачається з даного акту аналізу при перевірці підлягали штатний розпис Товариства на 2018 рік, табель обліку використання робочого часу найманих працівників за квітень 2018 року, розрахункова відомість працівників Товариства за квітень 2018 року, накази та заяви по Товариству. Перевіркою було встановлено, що у квітні 2018 року ряд працівників було прийнято на неповний робочий день за заявами і згідно розрахунково-платіжної відомості працівників Товариства за квітень 2018 року заробітна плата зазначених працівників здійснювалась пропорційно відпрацьованого часу .

В той же час, доказів на підтвердження того, що інспектором управління здійснювалась перевірка і щодо питання ведення обліку трудових книжок працівників товариства в Акті відсутні , а посилання на те, що до Переліку нормативно-правових актів , виконання яких контролюється під час інспекційного відвідування уходив і Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників « ще не свідчить про те, що інспектором перевірялась робота щодо ведення трудових книжок усіх працівників Товариства а не найманих працівників, вичерпний перелік яких зазначеній у даному акті ( а.с.13-17).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилкового посилання суду першої інстанції на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 № 1217-ІХ, який набрав чинності з 10.06.2021 , яким унесені зміни до КЗпП України щодо нових правил обліку трудової діяльності працівника, оскільки звільнення позивача відбулось 19.08.2020 , а тому застосування судом цього нормативного акту до правовідносин, які виникли до набуття ним чинності є безпідставним.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки нею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на час її звільнення її трудова книжка нею була здана та зберігалась на підприємстві, а отже у відповідача виник обов`язок по її поверненню.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Друченко Т.В. підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Друченко Тетяною Василівною задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 3 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діагностика здоров`я» про зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення виготовлено 02 червня 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Т. А. Левченко