18.01.2022 р. смт. Веселе
Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в будинку АДРЕСА_1 .
Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що він на підставі договору купівлі-продажу є власником даного житла у якому на теперішній час зареєстровані відповідачі,але з кінця жовтня 2018 року вони вибули на постійне проживання за іншою адресою, при цьому не з`являються без поважних причин та залишаються зареєстрованими.
Позивач у позові зазначає, що вона неодноразово намагалася знайти відповідачів та запропонувати їм у добровільному порядку змінити реєстрацію свого постійного місця проживання, проте позитивного результату це не принесло. В добровільному порядку та за власним бажанням відповідачі реєстрацію зміни місця проживання не проводять, чим порушують її право розпоряджатися своєю власністю і змушують звернутися до суду.
Позивачка судові витрати у справі просить залишити за нею.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Суд встановив, що позивачка є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.12.1991 р. № б/н.
11.01.2005 р. та 17.09.2018 р. в належному позивачеві будинку були зареєстровані відповідачі.
В кінці жовтня 2018 року відповідачі вибули та постійно проживають за іншою адресою, при цьому не з`являються без поважних причин та залишаються зареєстрованими. На сьогодні місце перебування та дійсного проживання відповідачів не відоме, отримати з цього приводу інформацію не має можливості.
Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Таким чином, право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Зазначена висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-V111 від 02.06.2016 р. висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України.
Договір найму на проживання сторони не укладали.
Залишаючись зареєстрованими у будинку відповідачі перешкоджають позивачеві належним чином користуватися і володіти вказаним будинком, чим порушують його права, як власника.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки, як вже зазначалося, на теперішній час відповідачі не мешкають, не з`являються без поважних причин у будинку понад один рік, враховуючи положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, то вони в судовому порядку можу бути визнані такими, що втратили право користування житлом.
Згідно вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Питання із судовими витратами у справі вирішити з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, а також думки позивачки, яка просить судові витрати залишити за нею.
На підставі ч.2 ст.11, ст.ст.3, 15, 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, керуючись ст.ст.1-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 280-282, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.
Судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору, з врахуванням заяви позивача, залишити за ОСОБА_1 .
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складений 24.01.2022 р.
Суддя
Веселівського районного суду
Запорізької області А.О.Нагорний