ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3487/22 Справа № 209/5101/21 Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюакціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Дніпро) про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що є власником 1/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На вказане нерухоме майно, постановою старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Грачовою Т.Л. від б/н від 16 червня 2008 року накладено арешт.

Зазначає, що на запит адвоката було отримано відповідь № 1551/01-16 від 24 вересня 2021 року та копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 червня 2008 року, винесена у межах виконавчого провадження, відкритого при примусовому виконанні судового наказу № 2н-397 від 18 вересня 2006 року Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу у загальному розмірі 2 772,34 грн. з яких: заборгованість за договором № SAMDN621 про відкриття та обслуговування платіжної картки від 04 жовтня 2005 року у розмірі 2 583,14 грн.; заборгованість за Договором № 145/ у розмірі 148,70 грн.; витрати на оплату державного мита 25,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 15 грн.

23 листопада 2021 року він оплатив відповідачу стягнуту з нього на підставі судового наказу № 2н-397/2006 р. від 18 вересня 2006 року заборгованість у розмірі 2 772,34 гр. що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 23 листопада 2021 року, тому вважає, що у нього відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за Договором № БАМВН621 про відкриття та обслуговування платіжної картки від 04 жовтня 2005 року та заборгованість за Договором № 145/ у розмірі 148,70 грн., яка була стягнута зазначеним вище судовим наказом.

З метою встановлення підстав для арешту майна та його зняття (скасування) він звертався до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). У відповіді на своє звернення дізнався про те, що виконавче провадження було знищено.

Вважав, що внаслідок відсутності виконавчого провадження за яким було накладено арешт на квартиру, що належить йому на праві власності, зняття арешту з майна можливе лише за рішенням суду.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд скасувати (зняти) арешт, накладений на 1/5 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано (знято) арешт, накладений на 1/5 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер обтяження: 7431535; зареєстровано: 21 червня 2008 року 15:07:13 за № 7431535 реєстратором: Друга кам`янська державна нотаріальна контора, 51937, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр-т Наддніпрянський, 1-г, ; підстава обтяження: постанова, б/н, 16 червня 2008 року, ДВС Дніпровського р-ну, м. Дніпродзержинська, вик. Т.Л. Грачова (постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 червня 2008 року Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис обтяження № 7431535, зареєстрований 21 червня 2008 року реєстратором Друга кам`янська державна нотаріальна контор).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спосіб, який обрав позивач шляхом зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна передбачений законом (припинення дії, яка порушує право), у даному випадку є єдиним належним способом захисту таких прав та інтересів, як звернення з відповідним позовом до суду, оскільки внаслідок існування арештів, порушуються його права, як власника.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав. Позивач є стороною виконавчого провадження, тому зняття арешту майна має розглядатися за правилами розділу VII ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 272620993, дата, час формування: 31 серпня 2021 року 14:05:41 год. ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_2 від 20 листопада 2006 року, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська належить на праві власності 1/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м.

Разом з цим, у розділі наявні відомості про арешт нерухомого майна з такими параметрами: реєстраційний номер обтяження: 7431535; зареєстровано: 21 червня 2008 року 15:07:13 за № 7431535 реєстратором: Друга кам`янська державна нотаріальна контора, 51937, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр-т Наддніпрянський, 1-г, ; підстава обтяження: постанова, б/н, 16 червня 2008 року, ДВС Дніпровського р-ну, м. Дніпродзержинська, вик. Т.Л. Грачова; об`єкт обтяження: квартира, 1/5 частина, адреса: АДРЕСА_1 ; власник: ОСОБА_1 (а.с.5-6).

Згідно постанови старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Грачовою Т.Л. від б/н від 16 червня 2008 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с.10).

Постанова була винесена у межах виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська № 2н-397 від 18 вересня 2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» боргу у загальному розмірі 2 772,34 грн.

Згідно копії судового наказу № 2н-397/2006 р. від 18 вересня 2006 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість за Договором № SAMDN621 про відкриття та обслуговування платіжної картки від 04 жовтня 2005 року у розмірі 2 583,14 грн.; заборгованість за Договором № 145/ у розмірі 148,70 грн.; витрати на оплату державного мита 25,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 15 грн., а разом 2772,34 грн. (а.с.7).

23 листопада 2021 року ОСОБА_1 сплатив на користь відповідача заборгованість у розмірі 2 772,34 гр. (а.с.14-15).

За змістом листа Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське від 27 жовтня 2021 року № 24681, отриманого на запит позивача, інформацію та надання копій матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №2н-397 від 18 вересня 2006 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області не є можливим, у зв`язку з тим, що дане виконавче провадження було знищено (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спосіб, який обрав позивач шляхом зняття обтяження у вигляді арешту нерухомого майна передбачений законом (припинення дії, яка порушує право), у даному випадку є єдиним належним способом захисту таких прав та інтересів, як звернення з відповідним позовом до суду, оскільки внаслідок існування арештів, порушуються його права, як власника.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до положень статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналогічна за змістом норма містилась в статті 59 Закону № 606-XIV.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковими для застосування судами.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вишевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про закриття провадження у справі.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа розглянута по суті з ухваленням нового рішення у справі, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»- задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2022 року - скасувати.

Провадження у справі № 209/5101/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Дніпро) про скасування арешту майна, закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 362,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова