Дата документу 06.06.2022 Справа № 317/3808/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 317/3808/21 Головуючий у 1 інстанції Нікітін В.В.
Провадження №22ц/807/992/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк з метою укладання кредитного договору б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 підтвердила, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a?bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у Заяві.

Відповідно до 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків.

АТ «Акцент-Банк» зазначили, що виконали своє зобов`язання за Договором та угодою у повному обсязі, а саме - надали відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов Договору. Проте, відповідач Банку грошові кошти своєчасно не надавав, що має відображення у розрахунку заборгованості. Відповідно до 6.4 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань за договором, Банк має право вимагати сплати Клієнтом штрафу та/або пені у розмірі 50 грн. кожен раз, коли виникає прострочення по оплаті обов`язкового щомісячного платежу повністю або частково на суму від 100 грн.; 100 грн. кожен раз коли виникає прострочення по оплаті обов`язкового щомісячного платежу на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше; 500 грн. + 5% від суми загальної заборгованості, у разі непогашення протягом 60 календарних днів простроченого по оплаті обов`язкового щомісячного платежу за карткою із порушеним строком більше ніж на 30 днів.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, її заборгованість станом на 11 жовтня 2021 року дорівнює 22307,58 грн., та складається з: 15790,18 грн. - заборгованість за кредитом; 6517,40 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом; 0 грн. - штрафи.

Посилаючись на наведені обставини, АТ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 листопада 2019 року у розмірі 22307,58 грн. та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк заборгованість за кредитом (основну заборгованість) в розмірі 15790,18 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 1606,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а отже банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15790,18 грн. Разом з тим банк не надав належних та допустимих доказів про досягнення між сторонами згоди про нарахування процентів за користування кредитом. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з Тарифами Банку та Умовами надання кредиту, без ідентифікації самих Умов та Тарифів, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з такою редакцією умов, на якій наполягав банк. З огляду на наведене, суд першої інстанції з посилання на правовий висновок, наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) вважав, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Частково не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду АТ «Акцент-Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подало апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2021 року в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» у повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк» зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг, оскільки відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під підпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Банком, станом на час укладання договору, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів.

Щодо відмови у стягненні процентів, АТ «Акцент-Банк» посилаються ч. 1 ст. 1048 України, та вважають, що, навіть з урахуванням позиції суду щодо неприйняття не підписаних умов та правил, суд повинен був стягнути з відповідача відсотки у розмірі відсоткової ставки НБУ. Крім цього, приймаючи до увагу позицію Великої Палати Верховного Суду, наведену у постанові від 03 липня 2019 року (№ 342/180/17), суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ними до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту банку, а ще й Паспорт споживчого кредиту за програмою «кредитна картка» в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка. Паспорт продукту боржником підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Сумніви суду відносно розрахунку заборгованості, АТ «Акцент-Банк» вважають необґрунтованими, однак на підтвердження вірності розрахунку Банк до апеляційної скарги долучає банківську виписку. Зазначають також, що при зверненні до Банку відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, на підставі якої йому було відкрито рахунок, з встановленим кредитним лімітом. При відкритті рахунку та встановленні кредитного ліміту системою банківського ПЗ кредитному договору присвоєно внутрішній системний номер, а отже він не міг бути зазначений в анкеті заяві.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що позивачем оскаржується рішення суду щодо незадоволених вимог (заборгованість за нарахованими відсотками - 6517,40 грн.), апеляційний суд не перевіряє законність рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка не оскаржується.

Також, колегія суддів зазначає, що додана до апеляційної скарги банківська виписка по картці ОСОБА_1 колегією суддів до уваги не приймається, оскільки до позовної заяви банк зазначену виписку не додавав, не приєднував у якості доказу під час розгляду справи у суді першої інстанції, на її наявність в суді не посилався.

При цьому позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина перша статті 83 ЦПК України).

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У своїй заяві до суду АТ «Акцент-Банк» просило розглянути справу у його відсутність (а.с. 4), клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Відповідно до частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів звертає увагу, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку - позивача).

Однак, про наявність таких об`єктивних обставин позивач суду не повідомляв.

Банк зазначив про вказану виписку лише в апеляційній скарзі, додавши її копію до апеляційної скарги (а.с. 43-44).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегія суддів зазначає, що подання доказів після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін, тому не приймає, як доказ, подану апеляційному суду АТ «Акцент-Банк» копію виписки по рахунку позичальника, оскільки позивачем не зазначено обставин неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Частина 2, 4 ст. 43 ЦПК України встановлено зобов`язання учасників справи щодо сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавання усіх наявних у них доказів в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19).

Проте, банк в апеляційній скарзі взагалі не мотивував неможливість подання виписки по рахунку до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалам справи, що 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, в якій зазначена згода позичальника, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Підписом у Анкеті-заяві відповідач також засвідчила, що вона ознайомилася та погодився з договором надання банківських послуг (а.с. 7).

До кредитного договору банк додав Витяг із Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку (кредитна картка «зелена»), тарифи надання банківських послуг (по картці «Зелена»), які відповідачем не підписані (а.с. 31-79).

Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 05 листопада 2019 року станом на 11 жовтня 2021 року дорівнює 22307,58 грн., та складається з: 15790,18 грн. - заборгованість за кредитом; 6517,40 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом; 0 грн. - штрафи (а.с. 5-6).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у Анкеті-заяві позичальника від 15 05 листопада 2019 року відсутні умови договору про плату за користування кредитними коштами, тобто сторонами кредитного договору процентна ставка за користування кредитом не обумовлена, а доказів на підтвердження зворотного позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано. Зокрема, не доведено, що Витяг із Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку (кредитна картка «зелена»), тарифи надання банківських послуг (по картці «Зелена»), на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними у момент підписання Анкети-заяви.

Отже, за відсутності конкретних запропонованих відповідачу Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, відсутності у підписаній відповідачем Анкеті-заяві умов про сплату процентів за користування кредитними коштами, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані банком Витяг із Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку (кредитна картка «зелена»), тарифи надання банківських послуг (по картці «Зелена») не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладення з відповідачем кредитного договору.

Вказані висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права, які регулюють подібні спірні правовідносини, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Доводи апеляційної скарги про те, що 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 також підписала паспорт споживчого кредиту, що свідчить про погодження всіх істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 простим електронним підписом шляхом підтвердження ОТП 24 з номера телефону підписано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 7, зворот-8), що свідчить про те, що вказаний паспорт є частиною договору, укладеного між сторонами.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримала відповідач, кредитний ліміт, тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитування кредитного продукту Картка «Універсальна», Картка «Універсальна Gold», Картка «Зелена». Зазначене, позбавляє суд встановити дійсні обставини справи, перевірити розрахунок заборгованості, та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості. При цьому, вбачається, що кожний із зазначених кредитних продуктів містить різні умови кредитування, зокрема за сумою кредитного ліміту, розміром процентної ставки, штрафи, орієнтована загальна вартість кредиту.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2020 року. Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Крім того, слід також звернути увагу, що жоден із типів кредитного продукту за умовами нарахування відсотків не співпадає із фактичним нарахуванням відсотків, здійсненним Банком, що відображено у розрахунку заборгованості. Так, із паспорту споживчого кредиту вбачається для користування карткою «Універсальна» реальна річна ставка встановлена у розмірі 58,23%, для картки «Універсальна Gold» - 56,44%, картки «Зелена» - 54,62% (а.с. 7, зворот). При цьому, із розрахунку заборгованості вбачається, що Банком відсотки нараховувалися у розмірі 44,4% - процентна ставка поточна та 88,8% - процентна ставка прострочена (а.с. 5-6).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які дають можливість встановити яким саме типом кредитного продукту виявила бажання скористатися відповідач.

Отже, доводи апеляційної скарги про передбачене умовами укладеного кредитного договору право банку на нарахування процентів за користування кредитними коштами не ґрунтуються на встановлених у справі обставинах та доказах, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, за відсутності у позивача права на нарахування плати за користування кредитом (процентів) суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги про стягнення заборгованості за відсотками не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, ухвалені у справі судові рішення відповідають критеріям законності і обґрунтованості.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Бердянського Запорізького районного суду Запорізької області від 20 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 червня 2022 року.

Головуючий:

Судді: