Справа № 552/6179/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

17.01.2022 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання - Мовчан В.О.,

учасники справи та їхні представники:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Мушук Василь Васильович,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Васильєва Любов Миколаївна,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності.

В позовній заяві зазначила, що їй на праві спільної часткової власності належить 8/25 частин житлового будинку з часткою надвірних побудов за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана частка домоволодіння згідно технічного паспорту на домоволодіння від 25 грудня 2015 року складається з частини житлового будинку літ. А-1 загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. у складі приміщень: кімната 2-1 площею 19,3 кв.м., передпокій 2-2 площею 12,5 кв.м., сіни 2-3 площею 6,00 кв.м., сіни 2-4 площею 5,2 кв.м., топочна 2-5 площею 3 кв.м., та господарських споруд: сарай літ. В, погріб вхідний літ. Г, гараж літ. Е, сарай літ. Ж, навіс літ. З, вбиральня літ. И, погріб літ. а1, 1/2 частина водопроводу №2, ворота огорожі №4, огорожа №5, та має окремий вхід, прилади обліку газу, води, електрики.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ №008823 від 15 листопада 2002 року їй також належить 13/20 часток (1143 кв.м.) від загальної площі земельної ділянки, яка складає 1758 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташоване вказане домоволодіння.

У зв`язку з постійними суперечками з співвласницею (відповідачкою) з приводу користування спільним майном виникла необхідність у виділенні її частки домоволодіння та земельної ділянки в окремий об`єкт нерухомого майна.

Згідно висновку експерта № 80 від 05 жовтня 2021 року належну позивачу частину домоволодіння з частиною господарських будівель (8/25) за адресою: АДРЕСА_1 технічно можливо виділити в самостійний об`єкт нерухомого майна, так як вона є планувально ізольованою частиною, має окремий вхід від АДРЕСА_1 , має необхідну сукупність житлових та допоміжних приміщень, котрі відповідають будівельно-технічним вимогам для окремого проживання.

При цьому площа закріпленої за цією частиною земельної ділянки складає за державним актом 1143 кв.м.

Тому позивач просила суд виділити в самостійний об`єкт нерухомого майна 8/25 частин домоволодіння (квартиру АДРЕСА_2 , розташовані на земельній ділянці площею 1143 кв.м., що належать ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, та визнати за нею право власності на 8/25 частини домоволодіння (квартиру АДРЕСА_2 , розташовані на земельній ділянці площею 1143 кв.м., що складається з частини житлового будинку літ. А-1 площею 46,0 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. у складі приміщень: кімната 2-1 площею 19,3 кв.м., передпокій 2-2 площею 12,5 кв.м., сіни 2-3 площею 6,00 кв.м., сіни 2-4 площею 5,2 кв.м., топочна 2-5 площею 3 кв.м., та господарських споруд: сарай літ. В, погріб вхідний літ. Г, гараж літ. Е, сарай літ. Ж, навіс літ. З, вбиральня літ. И, погріб літ. а1, 1/2 частина водопроводу №2, ворота огорожі №4, огорожа №5 як на окремий об`єкт нерухомого майна.

Також просила суд поділити земельну ділянку площею 1758 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши в окреме користування ОСОБА_1 13/20 частин земельної ділянки площею 1143 кв.м. відповідно до варіанту №1 у додатку №3 висновку експерта №80 від 05 жовтня 2021 року. Встановити ОСОБА_1 безстроковий земельний сервітут для обслуговування колодязів, інженерних мереж водопостачання і водовідведення житлового будинку і господарських будівель на земельну ділянку площею 16 кв.м. та ОСОБА_2 на 3 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, колодязя мережі водопостачання по АДРЕСА_1 згідно варіанту №1 у додатку №3 висновку експерта №80 від 05 жовтня 2021 року.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 12 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с.54).

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк відзиву на позов не подала.

Ухвалою суду від 17 січня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про продовження процесуального строку, встановленого судом для надання відзиву на позов. Відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, залишено без розгляду.

Інші заяви по суті справи та клопотання сторонами суду не подавалися.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, уповноваживши адвоката Мушука В.В. представляти її інтереси в суді.

Представник позивача Мушук В.В. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. При цьому посилався на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, в їх задоволенні просили відмовити.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, що в засідання не з`явилась.

Заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29 листопада 1989 року Другою полтавською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 на праві власності належало 13/20 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2006 року у справі №2-2871/2006 частку ОСОБА_1 у праві власності на вказане домоволодіння визначено у розмірі 8/25 частин.

Цим же рішенням визнано право власності на 17/100 частин за ОСОБА_5 та на 51/100 - за ОСОБА_2 (а.с. 11-12).

Як підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 вересня 2017 року № 98565915, 29 серпня 2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 8/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2006 року у справі №2-2871/2006 (а.с.16).

Будь-які дані щодо реєстрації права власності на частину будинку за відповідачем ОСОБА_2 до матеріалів справи сторонами на додані.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ №008823, виданого 15 листопада 2002 року Київською районною у м. Полтаві радою, ОСОБА_1 передається у спільну часткову власність земельна ділянка площею 1758 кв.м., і частка її становить 13/20 від загальної площі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 24).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ №008824, виданого 15 листопада 2002 року Київською районною у м. Полтаві радою, ОСОБА_6 передається у спільну часткову власність земельна ділянка площею 1758 кв.м., і частка його становить 7/20 від загальної площі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 59).

При цьому, як вбачається з рішення Київського районного суду м.Полтави від 12 вересня 2006 року у справі №2-2871/2006, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с.11-12).

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 жовтня 2016 року Першою полтавською державною нотаріальною конторою, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , його спадкоємцем є його мати ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 17/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за АДРЕСА_3 (а.с.60).

Проте належними доказами у справі не підтверджується той факт, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_6 на земельну ділянку та що відсутні інші його спадкоємці на це майно. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2006 року у справі №2-2871/2006 питання щодо прав власності на земельну ділянку не вирішувались.

Право власності на належну їй частину будинку або земельної ділянки за ОСОБА_2 зареєстровано не було.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 364 ЦК України власник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

З метою реалізації такого права позивач звернулась з даним позовом до суду.

Заявляючи про наявність технічної можливості виділити належну їй частку із спільного майна, позивач надала суду копію висновку експерта №80 за результатами будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження на замовлення ОСОБА_1 від 05 жовтня 2021 року, виконаного судовим експертом Федоровим Д.Ф. (а.с.25-42).

Згідно вказаного висновку 8/25 частини майна, що належить ОСОБА_1 , є планувально ізольованою частиною, яка має окремий вхід зі сторони АДРЕСА_1 , має необхідну сукупність житлових та допоміжних приміщень, котрі відповідають будівельно-технічним вимогам для окремого проживання (а.с.25-46).

За результатами дослідження експерт робить висновок, що виділити у самостійний об`єкт нерухомого майна 8/25 частин домоволодіння з частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , технічно можливо.

При цьому площа закріпленої за цією частиною земельної ділянки складає за державним актом 1143 кв.м., і виділяється відповідно до розподілу за варіантом №1 (додаток №3) або за варіантом №2 (додаток №4) - на розсуд суду.

До складу 8/25 частини, яку можливо виділити ОСОБА_1 , входить:

частина загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. житлового будинку літ. А-1 у складі приміщень: кімната 2-1 площею 19,3 кв.м., передпокій 2-2 площею 12,5 кв.м., сіни 2-3 площею 6,00 кв.м., сіни 2-4 площею 5,2 кв.м., топочна 2-5 площею 3 кв.м.,

сарай літ. В, погріб вхідний літ. Г, гараж літ. Е, сарай літ. Ж, навіс літ. З, вбиральня літ. И, погріб літ. а1, 1/2 частина водопроводу №2, ворота огорожі №4, огорожа №5.

Але висновок не містить будь-якої інформації про те, яку реально частку від спільного нерухомого майна складають зазначені приміщення, чи відповідають вони реально 8/25 часткам нерухомого майна.

Також згідно вказаного висновку до складу іншої частини, яка може існувати як окремий об`єкт нерухомого майна, входять:

частина площею 68,1 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м. житлового будинку літ. А-1 у складі приміщень: передпокій 1-1 площею 8,2 кв.м., кухня 1-2 площею 8 кв.м., передпокій 1-3 площею 11,7 кв.м., кімната №1-4 площею 17,6 кв.м., передпокій 1-5 площею 7,9 кв.м., кімната 1-6 площею 11,3 кв.м.,

сарай літ. б1, вбиральня літ. Д, 1/2 частина водопроводу №2, огорожа №6.

Зазначений висновок також не містить інформації про те, яку реально частку нерухомого майна складають зазначені приміщення, чи відповідають вони реально 17/25 часткам нерухомого майна.

Посилання представника в судовому засіданні на ту обставину, що відповідність зазначених приміщень та споруд вказаним вище часткам встановлена рішенням Київського районного суду м.Полтави від 12 вересня 2006 року у справі №2-2871/2006, не відповідають обставинам справи, оскільки з 2006 року, коли відбувався розгляд зазначеної справи, склад будівель і споруд, їх площа дещо змінилися.

Зокрема, згідно вказаного рішення серед інших приміщень ОСОБА_5 та ОСОБА_2 виділялись передпокій 1-1 площею 9,3 кв.м. (у висновку експерта - 8,2 кв.м.), кухня 1-2 площею 8,9 кв.м. (у висновку експерта - 8 кв.м.), передпокій 1-3 площею 10,9 кв.м. . (у висновку експерта - 11,7 кв.м.), кімната №1-4 площею 17,2 кв.м. . (у висновку експерта - 17,6 кв.м.), кімната 1-6 площею 11,0 кв.м. (у висновку експерта - 11,3 кв.м.), а також кімната 1-7 площею 2,2 кв.м., вбиральня 1-8 площею 0,8 кв.м., сараї літ. Б, літ. б, які взагалі не відображені у висновку експерта.

Також згідно рішення Київського районного суду м.Полтави від 12 вересня 2006 року у справі №2-2871/2006 до складу 8/25 частин, які перебувають в користуванні ОСОБА_1 , крім іншого входили сіни 2-4 площею 5,3 кв. м. (у висновку експерта - 5,2 кв.м.). Але у вказаному рішенні не зазначено, а у висновку експерта прийняті до розподілу також, топочна 2-5 площею 3 кв.м., сарай літ. Ж, вбиральня літ. И, огорожа №5.

Крім того, рішенням суду не розподілявся водопровід.

Той факт, що існує технічна можливість виділити позивачу частину приміщень та споруд за фактичним користуванням, не є підставою для неврахування часток співвласників при вирішенні цього питання.

На вказану обставину звернув увагу Верховний Суд в постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 285/1265/18, провадження № 61-44858св18.

Зокрема, Верховний Суд вказав, що статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За приписами статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою та другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Верховний Суд наголосив, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Але в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, якій саме частці в праві спільної часткової власності відповідають приміщення та споруди, що позивач просить виділити їй в окрему одиницю.

Також з висновку експерта №80 від 05 жовтня 2021 року або з інших доказів не вбачається чи має частка, що перебуває у фактичному користуванні позивача окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення, газопостачання).

Той факт, що у ній встановлені окремі лічильники, не свідчить чи є її система життєзабезпечення окремою.

Відсутня така інформація і по частці, що перебуває в користуванні відповідача.

Проте, враховуючи вимоги позивача щодо встановлення сторонам сервітутів для обслуговування колодязів, інженерних мереж водопостачання та водовідведення, у суду є підстави вважати, що частини будинку, які перебувають у користуванні сторін не мають окремих систем забезпечення життєдіяльності.

Як вказав Верховний Суд у наведеному вище рішенні, цю обставину суди мають врахувати.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності технічної можливості виділу належної їй частки в одиницю.

Оскільки судом не встановлено підстав для виділу в одиницю належної позивачу частки у праві спільної часткової власності на будинок з господарськими спорудами, відсутні підстави і для виділу в одиницю частки земельної ділянки, на якій цей житловий будинок знаходиться.

Суд також звертає увагу, що цільове призначення земельної ділянки - це її використання за тим призначенням, яке визначене на підставі відповідної технічної документації із землеустрою та чинного законодавства. Згідно статті 20 Земельного кодексу України віднесення до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ №008823, виданого 15 листопада 2002 року Київською районною у м. Полтаві радою ОСОБА_1 , та відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю І-ПЛ №008824, виданого 15 листопада 2002 року Київською районною у м. Полтаві радою ОСОБА_6 , земельна ділянка, розташована на території АДРЕСА_3 (на даний час - АДРЕСА_1 ) передається для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 1000 кв. м. і ведення особистого селянського господарства - 758 кв.м. (а.с. 24, 59).

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких би вбачалось де саме розташована земельна ділянка, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1000 кв. м., і де розташована земельна ділянка, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства площею 758 кв.м. (а.с. 24, 59).

З висновку експерта №80 за результатами будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження на замовлення ОСОБА_1 від 05 жовтня 2021 року, виконаного судовим експертом Федоровим Д.Ф. також не вбачається в якому розмірі кожному із співвласників експерт пропонує виділити земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, і в якому - для ведення особистого селянського господарства.

Також судом встановлено, що спірній земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Д ержавна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера

Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч. 8 ст. 120 Земельного кодексу України істотною умовою договору, на підставі якого набувається право власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права власності (крім державної, комунальної власності) на земельну ділянку або прав оренди, емфітевзису, суперфіцію земельних ділянок усіх форм власності, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на такий об`єкт.

Укладення договору, що передбачає набуття права власності (частки у праві спільної власності) на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, пов`язаного з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення такої частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номера.

Таким чином відсутність кадастрових номерів земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1000 кв. м. та для ведення особистого селянського господарства площею 758 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 є перешкодою для вирішення питання щодо розпорядження цими земельними ділянками, в тому числі шляхом виділу в окрему одиницю.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Судові витрати відповідача складають витрати з оплати вартості правничої допомоги у розмірі 5000 грн.

Тому з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення 5000 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) на відшкодування понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , проживаюча: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , проживаюча: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлено.

Повне судове рішення виготовлено 24 січня 2022 року.

Головуючий О.А.Самсонова