Номер провадження: 22-ц/813/3985/22
Номер справи місцевого суду: 500/8554/18
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П..

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

02.05.2018 року ОСОБА_1 до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області подано позовну заяву до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 зазначала, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2016 року з відповідача на користь позивача для утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти щомісяця в розмірі 2000 грн. Разом з тим, після рішення суду відповідач з 01 вересня 2016 року, 01 вересня 2017 року та 22 серпня 2018 року знаходився в рейсах на судах закордонного плавання та отримав заробіток 58992 долара США, що еквівалентно 1636348,6 грн. З урахуванням вказаного просила суд збільшити розмір стягнення аліментів до 20000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог про зміну розміру аліментів у 20000 грн. (двадцяти тисяч грн.) відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 14.05.2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу відповідно до вимог якої просить суд скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, постановлене за неповноти встановлення обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки.

ОСОБА_1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що предметом доказування при первинному визначенні розміру аліментів було матеріальне становище відповідача у 2015 році. В даному провадженні заявлена вимога про збільшення розміру аліментів. Зважаючи на зміну матеріального стану платника аліментів.

Апелянт наголошує на тому, що первинний розмір аліментів було визначено відповідно до майнового стану відповідача на той період.

ОСОБА_1 зазначає, що предметом доказування матеріального становища платника аліментів є період з 2017 року по 17.01.2019, тобто моменту відкриття провадження у справі. Проте, судом першої інстанції в порушення норм цивільного законодавства було враховано майновий стан відповідача як в період до звернення до суду та і в період, коли справа перебувала у провадженні суду.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції також було порушено принцип диспозитивної та змагальності цивільного судочинства.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

10.09.2021 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого відповідач вважає рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року обґрунтованим та вмотивованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Аналіз позивачем резолютивної частини рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2016 не є предметом розгляду у даній справі та резолютивна частина рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2016 року не містить зазначеної позивачем інформації.

Врахування судом періоду протягом розгляду позовної заяви для визначення майнового стану відповідача.

Так, 05.12.2018 року позивачем до суду подано позовну заяву.

26.03.2019 року та 21.10.2019 року позивачем подані клопотання про витребування доказів із порушенням встановлених строків.

27.11.2020 року позивачем подано клопотання якою доповнено підстави позовної заяви та долучені додаткові докази.

Відповідно до витребуваних доказів:

-Виписка АБ Південний за період з 01.01.2017 року по 24.06.2019 року - останнє зарахування коштів на рахунок ОСОБА_2 здійснено 3.11.2018 року до подання позову.

-Договір найму моряка від 22.08.2018 року, термін якого складає 4 місяці, який відповідно до його виконання власником (перерахування коштів 30.11.2018 року) діяв до 30.11.2018 року.

-Термін дії документів, які давали можливість на роботу моряка закінчились 16.12.2018 року та 17.03.2020 року - до ухвалення судом рішення.

ОСОБА_2 зазначає, що із зазначених доказів, випливає, що на час подання позову (05.12.2018 року) відповідач не працював. А за час розгляду справи почав працювати за трудовим договором з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 з 09.04.2019 року до 31.12.2020 року із заробітною платою у розмірі 5 000 грн з 01.01.2021 року - заробітна плата у розмірі 6 000 грн (копія договору та розрахункових документів додані).

Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем не надано розрахунку на реальні потреби дитини, а саме на харчування, одяг, іграшки, охорону здоров`я, фізичний, духовний розвиток та навчання.

Станом на 09.12.2019 року заборгованість за виплатою аліментів відсутня.

Переплата на 01.12.2019 року склала 9 299.12 грн. Розмір аліментів за листопад 2019 року - 2 758.00 грн.

Докази про наявність нерухомого майна у відповідача, надані позивачем, свідчать про те, шо воно перебувало у його власності до вступу в шлюб з позивачем та до ухвалення рішення суду від 10.05.2016 року.

Також, ОСОБА_2 зазначає, що у нього змінився стан здоров`я в сторону погіршення, медичні довідки про що, надавались до суду на підтвердження триваючого характеру.

Відповідач зазначає, що у позивачки змінився матеріальний та сімейний стан у сторону поліпшення. Та виходячи з обов`язку обох батьків на утримання дитини у рівних частках та їх врахуванням розміру аліментів за листопад 2019 року оплачених відповідачем - 2758 грн. витрати обох батьків на розвиток дитини, складають 5 516 грн, що перевищує у 3,4 рази прожитковий мінімум на дитину до 6 років.

На час звернення позивача до суду з позовом відповідач не був моряком та не отримував заробітну плату за цим фахом.

Фінансової можливості для оплати аліментів у більшому розмірі, ніж проводиться за виконавчим листом від 10.05.2016 року на день ухваленні рішення 06.04.2021 року відповідач не має.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.08.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 прозміну розміру аліментів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.01.2022 року під головуванням судді Князюка О.В справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2016 року з відповідача на користь позивача для утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти щомісяця в розмірі 2000 грн.

Разом із тим після рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2016 року відповідач з 01 вересня 2016 року, 01 вересня 2017 року та 22 серпня 2018 року знаходився в рейсах на судах іноземних власників та отримав заробіток 58992 долара США, що еквівалентно 1636348,6 грн.

Довідками державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 02 липня 2019 року та 09 грудня 2019 року визначено про відсутність заборгованості боржника по сплаті аліментів та наявність переплати.

Довідками банку про отримання грошових коштів по 30 листопада 2018 року та трудовим договором від 09 квітня 2019 року із встановленням оплати праці в розмірі 5000 грн. визначено про наявність за період 53 місяців у позивача грошових коштів у сумі 1756348,6 грн., що складає на місяць 33138,65 грн.

Наявність у стягувача роботи із встановленням оплати праці в розмірі 5000 грн. представник позивача визнав доведеною обставиною.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Після ухвалення рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2016 року відповідач з 01 вересня 2016 року, 01 вересня 2017 року та 22 серпня 2018 року знаходився в рейсах на судах іноземних власників та отримав заробіток 58992 долара США, що еквівалентно 1636348,6 грн.

Вказані обставини підтверджені контрактами та довідками з банку, інформація представником відповідача не оскаржується, що у відповідності до вимог ст. 82 ч.1 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню.

Довідками державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 02 липня 2019 року та 09 грудня 2019 року визначено про відсутність заборгованості боржника по сплаті аліментів та наявність переплати.

Роз?ясненнями п.17 ч.4 постанови №3 пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Кішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 травня 2016 року з відповідача на користь позивача для утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти щомісяця в розмірі 2000 грн

Довідками банку про отримання грошових коштів по 30 листопада 2018 року та трудовим договором від 09 квітня 2019 року із встановленням оплати праці в розмірі 5000 грн. визначено про наявність за період 53 місяців у позивача грошових коштів у сумі 1756348,6 грн., що складає на місяць 33138,65 грн.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до витребуваних доказів:

- Виписка АБ Південний за період з 01.01.2017 року по 24.06.2019 року - останнє зарахування коштів на рахунок ОСОБА_2 здійснено 3.11.2018 року до подання позову.

- Договір найму моряка від 22.08.2018 року, термін якого складає 4 місяці, який відповідно до його виконання власником (перерахування коштів 30.11.2018 року) діяв до 30.11.2018 року.

- Термін дії документів, які давали можливість на роботу моряка закінчились 16.12.2018 року та 17.03.2020 року - до ухвалення судом рішення.

Із зазначених доказів, випливає, що на час подання позову (05.12.2018 року) відповідач не працював. А за час розгляду справи почав працювати за трудовим договором з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 з 09.04.2019 року до 31.12.2020 року із заробітною платою у розмірі 5 000 грн з 01.01.2021 року - заробітна плата у розмірі 6 000 грн (копія договору та розрахункових документів додані).

Вказані обставини, які підтверджуються належними і допустимими доказами, позивачка не спростувала.

З огляду на викладене, оскільки матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, станом на грудень 2018 року (час звернення із позовом до суду) не поліпшилось, а також те, що позивач не довела наявності підстав для збільшення розміру аліментів, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України, і судом таких підстав не встановлено, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе