КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 18 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: Дев`ята київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з нерухомого майна.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 .

Вона звернулась до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де державний нотаріус повідомив про наявність арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 .

З відповіді Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що 13 лютого 2010 року на адресу служби надійшла ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2009 року у справі № 2-12255/09 про накладення заборони на вчинення дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна, яке належить на прав власності ОСОБА_2 16 березня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням.

Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не може надати копію матеріалів виконавчого провадження у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання.

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська на адвокатський запит надав копію ухвали від 11 вересня 2009 року у справі № 2-12255/09 та копію рішення від 18 січня 2011 року у справі № 2-3797/11.

У документах свого чоловіка вона знайшла копію постанови ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 14 лютого 2019 року про закінчення розшуку майна та зняття арешту зі всього майна ОСОБА_2 .

Зазначає, що наявність арешту нерухомого майна порушує її право власності як спадкоємця, оскільки вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Просила зняти арешт з всього нерухомого майна, що належало за життя ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 18 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував того, що рішення суду виконано, виконавче провадження закінчено, постановами виконавця закінчено розшук майна та знято арешт зі всього майна ОСОБА_2 .

Зауважує, що арешт майна відображено в електронній базі майна Міністерства юстиції України, що позбавляє можливості здійснювати з ним будь які дії в межах спадкової справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позицію викладену в апеляційній скарзі.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач невірно обрав спосіб захисту свого права.

Колегія суддів погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 6).

ОСОБА_2 був чоловіком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 7).

ОСОБА_1 звернулась до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, державний нотаріус Дев`ятої київської державної нотаріальної контори відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій та повідомив про наявність арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 .

У матеріалах справи міститься відповідь Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20 липня 2020 року на адвокатський запит, з якої вбачається, що 13 лютого 2010 року на адресу служби надійшла ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2009 року у справі № 2-12255/09 про накладення заборони на вчинення дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна, яке належить на прав власності ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 15 лютого 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 17388664 з накладенням арешту на майно боржника. 16 березня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням. Надати копію матеріалів виконавчого провадження немає можливості у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання (а.с. 10).

У матеріалах справи міститься копія постанови старшого державного виконавця Солом`янського районного ВДВС м. Києва територіального управління юстиції у м. Києві від 14 лютого 2019 року про зняття арешту з майна, якою знятий арешт з всього майна, що належить ОСОБА_2 (а.с. 15).

ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку позовного провадження та просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності ОСОБА_2 , накладеного постановами державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання виконавчих листів, виданих Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі № 2-12255/09.

Вбачається, що арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 накладений на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2009 року у справі № 2-12255/09 (а.с. 12).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 вказував, що установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України.

Позовна заява ОСОБА_1 обґрунтована невідповідністю інформації наявної в реєстрі боржників про наявність арешту на майно боржника, оскільки на її думку арешт на майно знятий постановою виконавця.

Колегія суддів зауважує, що право позивачки на майно, яке перебуває під арештом, виникло в неї, як у правонаступника боржника, а тому звернення із позовом до виконавчої служби про зняття арешту являється невірно обраним способом захисту.

При цьому, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звертатись із скаргами на дії виконавця, якщо вони на її думку порушуються її право.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зауважив, що ОСОБА_1 має можливість звернутись із відповідною заявою до суду першої інстанції, який здійснював забезпечення позову, шляхом арешту майна.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 18 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «25» січня 2022 року.

Головуючий

Судді: