КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/2004/2017 Головуючий у І інстанції - Саранюк Л.П.
апеляційне провадження №22-ц/824/1654/2022 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, Гостомельської селищної ради Київської області про знесення самочинно побудованого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою,

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, Гостомельської селищної ради Київської області про знесення самочинно побудованого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва по право на спадщину за законом належать 69/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 .

Інша частина будинку належить відповідачу ОСОБА_1 .

Вказаний будинок був поділений в натурі між попередніми власниками будинку.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, яка була надана в користування попередньому власнику будинку ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Гостомельської селищної ради від 28 березня 1958 року.

Внаслідок пожежі, яка трапилась 21 жовтня 2007 року частина будинку, яка належить відповідачу ОСОБА_1 була пошкоджена.

Між сторонами немає спору щодо порядку користування будинком.

Проте, зазначає, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою.

Вказує, що не зважаючи на те, що між сторонами не визначено порядок користування земельною ділянкою родич ОСОБА_1 - відповідач ОСОБА_2 в грудні 2016 року самочинно побудував на закріпленій за будинком земельній ділянці житловий будинок.

Звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 без жодних юридичних підстав самочинно побудував будинок в кінці земельної ділянки.

На тому місці знаходився фруктовий сад, який був вирубаний відповідачем, позивач завжди обробляла город, для орання тією стороною заїздив трактор.

Внаслідок самочинного будівництва позивач позбавлена можливості обслуговувати город, крім того, це єдиний під`їзд до городу і будинку, інших варіантів під`їзду немає.

Позивач неодноразово зверталась до Гостомельської селищної ради, Ірпінського відділу поліції, до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області зі скаргами про припинення відповідачем ОСОБА_2 самочинного будівництва.

Вважає доведеною ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 здійснив самочинне будівництво, оскільки побудував житловий будинок на земельній ділянці, яка не була йому відведена для цієї мети, без будь-яких документів, які надають право на виконання будівельних робіт, без дозволу органу місцевого самоврядування та дозволу на виконання вказаних робіт інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Стверджує, що оскільки, між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 не визначено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний їм на праві власності будинок, позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Зазначає також, що позивач і відповідач ОСОБА_1 мають право користуватися земельною ділянкою пропорційно часток в праві власності на будинок, а саме 69/100 та 31/100 частинами земельної ділянки.

З урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,15 га, що розташована у АДРЕСА_1 , відповідно до плану користування за першим варіантом, представленим у додатку 2 до висновку експерта №СЕ-1201-1-1007.18 від 14 січня 2019 року, складеного за результатами проведеної комплексної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі №367/2004/17.

Скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 .

Солідарно зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за свій рахунок знести, демонтувати самочинно побудовані споруди: одноповерховий житловий будинок, двоповерховий житловий будинок та навіс, три свердловини, дві вигрібних ями, стовпи електропередач на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Судові витрати покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2020 року, позов задоволено частково.

Визначено порядок користування земельною ділянкою площею 0,15 га, що розташована у АДРЕСА_1 , відповідно до плану користування за першим варіантом, представленим у додатку 2 до висновку експерта №СЕ-1201-1-1007.18 від 14 січня 2019 року, складеного за результатами проведеної комплексної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі №367/2004/17.

Скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за свій рахунок знести, демонтувати самочинно побудовані споруди: одноповерховий житловий будинок, двоповерховий житловий будинок та навіс, три свердловини, дві вигрібних ями, стовпи електропередач на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалися на те, що земельна ділянка площею 0,15 га., що розташована у АДРЕСА_1 була надана у користування попередньому власникові будинку ОСОБА_5 на підставі рішення Гостомельської селищної ради від 28 березня 1958 року. Проте, в подальшому, дана земельна ділянка не виділялась у власність чи користування ні позивачу ОСОБА_3 , ні відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Таким чином, спірна земельна ділянка фактично належить до категорії земель комунальної власності Гостомельської селищної ради.

Будь-яких доказів, які б спростували дані обставини, суду першої інстанції надані не були.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, речове право у позивача на спірну земельну ділянку відсутнє.

Отже, оскільки право користування позивача земельною ділянкою не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто відсутнє офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття позивачем речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то позивач не є належним користувачем земельної ділянки, відповідно у нього відсутні підстави для заявлення вимог щодо усунення перешкод у користуванні даною земельною ділянкою.

Зауважує, що Гостомельська селищна рада, у якої спірна земельна ділянка перебуває в комунальній власності не підтримала позовні вимоги позивача.

До суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування звернувся до суду із відповідним позовом про знесення самочинно побудованих об`єктів нерухомості.

Звертає увагу на те, що знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Зазначає, що по даній справі була проведена судова земельно-технічна експертиза, за результатами якої експертом було складено висновок та виготовлено 4 варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,15 га.

Запропонований експертом другий варіант порядку користування земельною ділянкою повністю відповідає площам, що належать співвласникам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідно до їх ідеальних часток, а саме ОСОБА_3 пропонується видалити 0,1035 га. та ОСОБА_1 - 0,0465 га та виключає необхідність знесення об`єктів нерухомого майна.

Суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що оскільки позивач не є належним власником або користувачем земельної ділянки площею 0,15 га. за адресою: АДРЕСА_1 , отже його права жодним чином відповідачами не порушувалися.

Просили, скасувати заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала відзив, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до виписки з протоколу №4 від 28 березня 1958 року, спірна земельна ділянка була закріплена за бабусею позивачки ОСОБА_5 і їй було дозволено будувати новий будинок на правах приватної власності.

Пізніше, батько позивачки ОСОБА_6 унаслідував 69/100 частин будинку згідно мирової угоди від 29 грудня 1990 року. Вказану частку, в свою чергу, унаслідувала позивачка.

Таким чином, позиція апелянтів не відповідає дійсним обставинам справи, при цьому, вони намагаються будь-якими методами спотворити фактичні обставини шляхом введення суду в оману.

Зазначає, що позивач є належним і законним користувачем земельної ділянки і власником 69/100 частини будинку АДРЕСА_1 , що дає йому право оформити і право власності на 69/100 частин земельної ділянки за тією ж адресою, а відтак, вона є належним позивачем по справі, оскільки її права та законні інтереси нахабно порушено.

Зауважує, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває справа №367/5571/18 за позовом Гостомельської селищної ради Київської області до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області про знесення самочинно зведених об`єктів нерухомості.

Відповідно до позовної заяви Гостомельської селищної ради, остання просить зобов`язати ОСОБА_2 знести за власний рахунок самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі вводять суд в оману, зазначаючи, що Гостомельська селищна рада не підтримує позов ОСОБА_3 . Водночас, не подача відзиву не означає, що відповідач заперечує проти позову. При цьому, в матеріалах справи міститься заява представника Гостомельської селищної ради про те, що остання не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_3 .

Також, у Ірпінському відділі поліції ГУНП в Київській області перебуває провадження №000804 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 «Шахрайство» КК України за заявою ОСОБА_3 по факту реєстрації за ОСОБА_4 права на один з незаконно побудованих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 будинків.

Зареєстрованому шахрайським шляхом будинку присвоєно номер АДРЕСА_1 .

Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 грудня 2020 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва по право на спадщину за законом належать 69/100 частин жилого будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва, зареєстрованого в реєстрі за №4-94.

Згідно копії технічного паспорту 31/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 .

Вказаний будинок був поділений в натурі між попередніми власниками будинку, що підтверджується ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 1990 року.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, яка була надана в користування попередньому власнику будинку ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Гостомельської селищної ради від 28 березня 1958 року, що підтверджується випискою із протоколу №4 засідання виконкому Гостомельської селищної ради від 28 березня 1958 року.

Між сторонами не визначено порядок користування земельною ділянкою.

Відповідач ОСОБА_2 в грудні 2016 року самочинно побудував на закріпленій за вказаним будинком земельній ділянці житловий будинок.

Згідно листа Гостомельської селищної ради Київської області №563 від 21 березня 2018 року, Гостомельська селищна рада Київської області рішень щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не приймала.

Згідно інформації, наданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради від 04 липня 2019 року №0407/5 вбачається, що замовником - гр. ОСОБА_2 виконані будівельно-монтажні роботи з встановлення об`єкту нерухомого майна (каркасного будинку) розмірами у плані 8,5м*6,4м у 2016 році (відповідно до пояснень гр. ОСОБА_2 вх. № 2/1212 від 12 грудня 2016 року) та замовником виконані роботи з встановлення залізобетонних опор під повітряну лінію електропередач без документу, що надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст.ст.34,36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів за адресою: АДРЕСА_3 , інформація про зареєстровані дозвільні документи на початок виконання будівельних робіт в Інспекції відсутня.

Також, в ході проведення перевірки визначити відстань від об`єкту нерухомого майна до межі суміжної земельної ділянки виявилося неможливо, через відсутність акту виносу меж в натуру та межових знаків встановленого зразку.

За результатами проведеної позапланової перевірки складено акт щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів та правил від 14 грудня 2016 року, протокол про адміністративне правопорушення №А-1412/1 від 14 грудня 2016 року, відповідальність за вказані правопорушення передбачена ч.1,5 ст.96 КУпАП та надано припис №1412/1 від 14 грудня 2016 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Під час проведення перевірки 11 травня 2018 року було встановлено, що замовником ОСОБА_2 виконуються підготовчі роботи з реконструкції частини житлового будинку по АДРЕСА_3 , без документу, що надає право на виконання підготовчих робіт.

А саме, було знесено частину житлового будинку (31/100).

Правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою не надані, чим порушено вимоги ст.ст.34,35 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також встановлено, що ОСОБА_2 експлуатується об`єкт нерухомого майна (каркасний будинок), що не прийнятий в експлуатацію, чим порушено вимоги ч. 8 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Одночасно встановлено, що вимоги припису №1412/1 від 14 грудня 2016 року не виконано.

Дозвільний документ на початок виконання будівельних робіт не поданий замовником, чим порушено вимоги п.4 ч.1 ст.41 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатами проведеної позапланової перевірки складено акт щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів та правил від 11 травня 2018 року, протокол про адміністративне правопорушення №А-1105/1 від 11 травня 2018 року, надано припис №С-1105/1 від 11 травня 2018 року про зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Правовстановлюючі документи на право власності чи користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою ОСОБА_2 не надані.

В ході проведення перевірки було встановлено, що замовником виконуються будівельні роботи з реконструкції частини житлового будинку, а саме влаштований металевий каркас з покрівлею під двоповерховий житловий будинок.

Одночасно встановлено, що вимоги припису №1105/1 від 11 травня 2018 року не виконано.

Підготовчі та будівельні роботи не зупинені та продовжуються.

Відповідно до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів за адресою: АДРЕСА_3 інформація про зареєстровані дозвільні документи на початок виконання будівельних робіт в Інспекції відсутня.

Згідно даної відповіді реконструкція частини житлового будинку та будівництво об`єкту нерухомого майна (каркасного будинку) за адресою: АДРЕСА_3 ) є самочинним будівництвом.

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06 березня 2020 року №203292215 підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , знесення якої є предметом розгляду по даній справі, стала декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер КС76, виданий 21 червня 2019 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради.

Технічний паспорт виготовлений ПП «ГЕО» 25 вересня 2019 року.

Згідно відповіді ПП «ГЕО» №6 від 21 лютого 2020 року щодо виготовлення технічного паспорту на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що дозвільні документи на будівництво та документи на право користування земельною ділянкою до ПП «ГЕО» не надані, технічний паспорт за вищезгаданою адресою не виготовлявся.

Замовнику ОСОБА_4 були надані робочі креслення будинків з приміткою, що будинки побудовані самовільно.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 виділялася земельна ділянка під будівництво житлового будинку за даною адресою.

З метою визначення можливих варіантів порядку користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 площею 0,15 га ухвалою Ірпінського міського суду Київської області по даній справі від 29 березня 2018 року була призначена судова земельно-технічна експертиза, проведення якої доручено експертам ТОВ «Судова незалежна експертиза».

Відповідно до матеріалів судової земельно-технічної експертизи від 14 січня 2019 року, експертом в результаті обстеження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,15 га, було виявлено, що частина будинку літ. «А» зруйнована.

При цьому, експертом було встановлено, що на момент проведення обстеження на вказаній земельній ділянці, крім самочинно збудованого одноповерхового будинку, розташовані інші будівлі та споруди, а саме, двоповерховий житловий будинок та навіс, три свердловини, дві вигрібних ями, паркани та ніші споруди.

Зазначені будівлі та споруди, виявлені на земельній ділянці при досліджуваному домоволодінні, не відображені в правовстановлювальній та технічній документації, наявній в матеріалах цивільної справи та додаткових матеріалах, а тому у відповідності до чинного законодавства та методик проведення судових експертиз у даному дослідженні експертом до уваги не приймалися.

Відтак, експерт з врахуванням роз`яснень наданих судом у листі від 04 жовтня 2018 року, виготовив 4 варіанти порядку користування вищезазначеною земельною ділянкою без врахування внесених по факту змін відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вигляді будівель та споруд.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, а саме в частині визначення порядку користування земельною ділянкою згідно запропонованого експертом плану користування, а також щодо знесення самочинно побудованих споруд, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем тих обставин, на які вона посилалась в позовній заяві.

Зокрема, реєстрація прав власності відбулася на незаконно збудований будинок, тобто без будь-яких дозвільних документів на будівництво, також, на підставі технічного паспорту та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу яких фактично заперечують відповідні організації, без документів на право користування земельною ділянкою.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ст.22 ЗУ «Про основи містобудування», забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, визначеному законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно ст.24 ЗУ «Про планування і забудову територій», дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (якщо такий дозвіл був виданий місцевим органом самоврядування) не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно ст.29 цього Закону, здійснення будівельних робіт без дозволу на виконання будівельних робіт вважається самочинним будівництвом.

Згідно ч.4 ст.376 ЦК України якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до пункту 17 постанови №6 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником, чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених cт.cт.391,396 ЦК, ст.103 ЗК України.

Відповідно до вимог ст.380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно з положеннями ч.1 ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - в судовому порядку.

Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Відповідно до постанови Пленуму ВССУ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Згідно п.14 ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині визначення порядку користування земельною ділянкою згідно запропонованого експертом плану користування, а також щодо знесення самочинно побудованих споруд, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалася звертаючись до суду із позовом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.

Аналіз аргументів апеляційної скарги, свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявники не згодні із заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою згідно запропонованого експертом плану користування, а також щодо знесення самочинно побудованих споруд на обґрунтування чого ними було наведено відповідні аргументи в апеляційній скарзі, які є предметом дослідження суду апеляційної інстанції в розмінні правил частини першої-третьої статті 367 ЦПК України, та яким надана вище відповідна правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалось.

Таким чином, викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 02 червня 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба