Провадження № 22-ц/810/992/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2022 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Кострицького В.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кузьменко А.О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якої дії представник ОСОБА_4 ,

на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 жовтня 2021 року, ухвалену у складі судді Бароніна Д.Б. в м. Сєвєродонецьку Луганської області,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання шляхом накладення арешту на нерухоме майно, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про забезпечення позову до подання позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, посилаючись на те, що 15 січня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, згідно якого заявник позичив ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 50000 доларів США, що в еквіваленті на час позики складало 1426500 грн. На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2 надала заявнику розписку, в якій зобов`язалася повернути ОСОБА_1 грошові кошти до 01 січня 2020 року. До теперішнього часу ОСОБА_2 грошові кошти не повернула, від будь-яких зустрічей та перемовин відносно виконання договору позики ухиляється. Тому заявник має намір звернутися до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу у розмірі 1300000 грн. Заявник вважає, що існують об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду.

ОСОБА_1 просив суд накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Сєвєродонецький міський суд Луганської області ухвалою від 25 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання шляхом накладення арешту на нерухоме майно задовольнив частково. Наклав арешт на1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 та на 1/2 частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 . Відмовлено у задоволенні інших заявлених вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , від імені якої дії представник ОСОБА_4 , просить скасувати ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 жовтня 2021 року в частині накладення арешту на 1/2 частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_1 в частині накладення арешту на 1/2 частку вказаного вище нежитлового приміщення відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 11 жовтня 2021 року ОСОБА_3 стала переможцем електронних торгів, та відповідно придбала 1/2 частку вбудованого приміщення магазину загальною площею 271,7 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

15 листопада 2021 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу з метою реєстрації права на придбане майно на прилюдних торгах, однак їй було повідомлено, що ухвалою Сєвєродонецького міського суду № 428/10015/21 від 25 жовтня 2021 року про забезпечення позову, накладений арешт на придбане нею майно на електронних торгах, та остання позбавлена права на державну реєстрацію права на нерухоме майно.

ОСОБА_3 посилається на те, що суд першої інстанції помилково, вирішуючи питання про забезпечення позову, не взяв до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Разом з тим скаржник зазначила, що ОСОБА_2 достовірно було відомо що 11 жовтня 2021 року були проведені електронні торги, та що відносно неї ще 26 лютого 2021 року було відкрито виконавче провадження приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю.

Крім того, скаржник вважала, що судом першої інстанції не встановлено всіх обставин справи, а саме, що між сторонами дійсно виник спір та у зв`язку із значною сумою боргу існує реальна загроза невиконання. Позовна заява про стягнення коштів була подана ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка є його донькою, та подача «сумнівного» боргу виникла тільки після звернення стягнення на майно боржника в рамках виконавчого провадження. Дана обставина вказує на те, що є сумніви щодо виникнення спору між сторонами, та можливо має місце створення штучних перешкод для виконання виконавчого документу.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 отримав 06 грудня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року розгляд справи призначався на 20 грудня 2021 року, про що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлялися шляхом направлення судової повістки за адресою зазначеною в заяві про забезпечення позову. Судові повістки повернуті до суду з підстав відсутності адресата за вказаною адресою.

20 грудня 2021 року на адресу суду від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надійшли заяви про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи задоволені. Розгляд справи відкладено на 17 січня 2022 року.

Повістки-повідомлення про розгляд справи призначеної на 17 січня 2022 року, повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Представник ОСОБА_1 , який діє на підставі ордеру від 13 жовтня 2021 року, в судові засідання призначені на 20 грудня 2021 року та 17 січня 2022 року не з`явився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

ОСОБА_1 у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, яка призначалась на 20 грудня 2021 року та 17 січня 2022 року.

14 січня 2022 року ОСОБА_1 подана заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на самоізоляції. Також 17 січня 2022 року від ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку в хворобою.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 17 січня 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

В частині 2 статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Явка учасників у даній справи є необов`язковою. Судом не вирішувалося питання виклику учасників справи у судове засідання.

Колегія суддів враховує положення ст. 371 ЦПК України, які передбачають, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до правил частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з пунктами 4, 6, 10 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Враховуючи тривалість апеляційного провадження, відкладення розгляду справи, призначеної на 20 грудня 2021 року за клопотанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , явка учасників справа не визнавалась судом обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду становить тридцять днів з дня постановлення ухвали про відкриття провадження, тому для забезпечення принципу «справедливого балансу» між сторонами, апеляційний суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи призначеної на 17 січня 2022 року не має.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Із матеріалів провадження вбачається, що скаржником ухвала суду першої інстанції в частині накладення арешту на1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , не оскаржується, тому ухвала суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір та не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в оскаржуваній частині підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, від 21 жовтня 2021 за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровано право власності, зокрема, на наступні об`єкти нерухомого майна: домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/3 частки будівлі магазину, розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частка нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 25 жовтня 2021 року не з`ясував чи не будуть порушуватися інтереси та права інших осіб у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що 15 березня 2021 року на підставі заяви про прохання здійснити реєстрацію припинення обтяження - заборони відчуження нерухомого майна та вилучити запис з реєстру іпотек, серія та номер: 774, виданий 13 березня 2021 року; договір іпотеки, серія та номер: 8741 виданий 01 грудня 2006 року, додаткова угода № 1 до договору іпотеки № 8741 від 01 грудня 2006 року, додаткова угода № 2 до договору іпотеки, договір про відступлення права вимоги № 09/03-УФС за договором іпотеки, серія та номер: 153, виданий 09 березня 2021 року, внесено відомості про припинення іпотеки.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів, Державним підприємством «СЕТАМ», 11 жовтня 2021 року були проведені електронні торги, під час яких під лотом № 494182 здійснювалась реалізація нерухомого майна, а саме Ѕ частини вбудованого приміщення магазину загальною площею 271,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, за ціною, яка становить 373105 грн.

На підставі протоколу проведення електронних торгів приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським Владиславом Юрійовичем видано акт про реалізацію предмета іпотеки у ВП № 64654669, від 25 жовтня 2021 року, яким підтверджується, що Ѕ частина вбудованого приміщення магазину загальною площею 271,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності придбана покупцем - ОСОБА_3 за ціною 373105 грн, з яких 18655,25 грн сплачено переможцем в якості гарантійного внестку, а 354449,75 грн сплачено 23 жовтня 2021 року на депозитний рахунок приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. Вказаний Акт про проведені електронні торги є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна.

Положеннями п. 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок) електронний аукціон - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних аукціонів, за яким його власником стає учасник, який під час аукціону запропонував за нього найвищу цін.

Відповідно до п. 4 розділу Х Порядку після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди за організацію та проведення електронного аукціону) на підставі протоколу про проведення електронного аукціону та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди за організацію та проведення електронного аукціону (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведений електронний аукціон. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведений електронний аукціон у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Згідно з п. 8 розділу Х Порядку акт про проведений електронний аукціон є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронного аукціону, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведений електронний аукціон.

На підставі системного аналізу вказаних норм права, колегія суддів зазначає, що електронними торгами є продаж майна за принципом аукціону за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом електронних торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені електронні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем).

В пункті 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, у ОСОБА_3 , як переможця електронних торгів, на підставі зазначених вище обставин, виникло право здійснити державну реєстрацію права власності на майно, а саме: Ѕ частки вбудованого приміщення магазину загальною площею 271,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , проте остання не може здійснити реєстрацію права власності на придбане майно, оскільки оскаржуваною ухвалою накладено арешт на вказане нерухоме майно, що свідчить про порушення її прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 25 жовтня 2021 року не врахував інтереси ОСОБА_3 , права якої порушуються у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на Ѕ частину вбудованого приміщення магазину загальною площею 271,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , тому оскаржувана ухвала в частині накладення арешту на 1/2 частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у забезпеченні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст.149 - 153, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якої дії представник ОСОБА_4 , задовольнити.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 жовтня 2021 року в частині накладення арешту на 1/2 частку нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 січня 2022 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

В.В. Кострицький