КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (надалі КП «Спецжитлофонд») звернулось з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 07 квітня 2005 року № 533 «Про проектування та будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1 » КП «Спецжитлофонд» визначено замовником проектування та будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 .

На виконання вказаного розпорядження КП «Спецжитлофонд», як замовником будівництва, здійснено будівництво будинку АДРЕСА_1 в подальшому виконувалися функції з утримання будинку і прибудинкової території, надавалися житлово-комунальні послуги та проводилися розрахунки з власниками житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги.

За період з 01 листопада 2016 року по 30 червня 2017 року за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 8 661, 56 грн., як власника квартири АДРЕСА_2 , за спожиті послуги надані позивачем.

На адресу відповідача неодноразово надсилалися вимоги-попередження про сплату заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, але заборгованість не оплачена до цього часу.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, за період з 21 липня 2017 року по 16 листопада 2020 року нараховано інфляційну складову боргу та 3% річних.

Позивач просив стягнути з відповідача 8 661, 56 грн. заборгованості за житлово-комунальні послуги, 864,35 гр. річних та 1 850,11 гр. інфляційних втрат.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що з 12 листопада 2020 року не являється власником квартири АДРЕСА_2 .

Вважає, що справу було розглянуто з порушенням правил підсудності з огляду на те, що місцем він зареєстрований в місті Канів Черкаської області.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що спірна заборгованість виникла внаслідок несплати відповідачем оплати за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території у відповідності до укладеного договору.

Вказана заборгованість є підтвердженою та доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, який відповідачем не виконується.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, однак зауважує, що під час розгляду справи судом першої інстанції було здійснено процесуальні порушення, які є підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач являвся власником квартири АДРЕСА_2 в період нарахування спірної заборгованості з 01 листопада 2016 року по 30 червня 2017 року.

Вказана обставина підтверджується Договором про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території від 08 червня 2011 року №05/01-806, укладеного з відповідачем.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 07 квітня 2005 року № 533 «Про проектування та будівництво житлового будинку на АДРЕСА_1 » КП «Спецжитлофонд» визначено замовником проектування та будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1

На підставі наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 травня 2017 року № 14 КП «Спецжитлофонд» передало будинок на технічне обслуговування та експлуатацію Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 162 ЖК України, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Спірна заборгованість нарахована відповідно до договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території від 08 червня 2011 року.

З рахунку-попередження, який було направлено на адресу відповідача, вбачається, що заборгованість за надані житлово-комунальні послуги станом на 31 грудня 2019 року становить 8 661, 56 грн.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір інфляційної складової боргу за період з 21 липня 2017 року по 16 листопада 2020 року складає 1 850, 11 грн. та 864, 35 грн. річних за цей же період часу.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що ОСОБА_1 з 12 листопада 2020 року не являється власником квартири АДРЕСА_2 , не спростовує правомірності нарахування заборгованості за укладеним договором з 01 листопада 2016 року по 30 червня 2017 року.

Доказів, які б спростовували наявність цивільно-правового обов`язку з оплати отриманих житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 перед відповідачем у період з 01 листопада 2016 року по 30 червня 2017 року та розміру заборгованості апелянтом надано не було.

Таким чином, висновки місцевого суду, що в межах даного спору позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення спірної заборгованості в сумі 11 376,02 грн. (8 661, 56 грн. +1 850,11 грн. + 864,35 грн.) є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення місцевим судом правил підсудності відхиляються, оскільки позов про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги пред`являється до суду за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу утримання якого виник спір.

При цьому, апеляційний суд враховує посилання відповідача на те, що з 12 листопада 2020 року не являється власником квартири АДРЕСА_2 , а прописаний в АДРЕСА_3 , що крім того свідчить про відсутність належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Відсутність повідомлення відповідача про розгляд підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_1 подав заяву про застосування строків позовної давності, під час перегляду справи апеляційним судом.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

В силу положень ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом загальних норм права, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 24 жовтня 2018 року (справа № 317/3698/15-ц) відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд має враховувати подану ОСОБА_1 заяву про застосування строків позовної давності.

Спірна заборгованість відповідача утворилась з 01 листопада 2016 року по 30 червня 2017 року, обов`язок із її сплати встановлений договором, пунктом 6.1. якого передбачено, що платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Таким чином, останній із платежів спірної заборгованості повинен був бути внесений до 20 липня 2017 року включно.

Звернувшись із позовом в грудні 2020 року КП«Спецжитлофонд» пропустило трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, що являється підставою для відмови в позові, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3% річних являються похідними вимогами від вимог про стягнення заборгованості, а враховуючи, що в їх задоволенні відмовлено, підстави для задоволення позову в іншій частині також відсутні.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що місцевим судом не було повідомлено відповідача про розгляд справи, що позбавило його можливості подати заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду у відповідності до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в задоволенні позову - на позивача.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, який повинен бути покладений на позивача складає 3153 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд».

Стягнути з Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (04071, м.Київ, вул. Оболонська, 34, ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3153 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «21» січня 2022 року.

Сліпченко О.І.

Гаращенко Д.Р.

Сушко Л.П.