Справа № 524/2449/22
Провадження № 2-з/524/87/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м.Кременчуці заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Чіпа Ярослава Миколайовича про забезпечення позову по справі 524/2449/22 за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката - Чіпа Ярослава Миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

Позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення заборони відчуження на рухоме майно, власником якого є відповідач, а саме: автомобіль DAF FT XF 105.460, 2008 р.в. д.н.з. НОМЕР_1 та вантажний причіп Krone, 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_2

Заява обґрунтована тим, що предметом спору в справі є стягнення заборгованості в сумі 1197202,50 грн. Вважає, що відсутність забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду та стягнення боргу.

Суд, дослідивши матеріали заяви, справи № 524/2449/22 встановив наступне.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У відповідності до змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставами для забезпечення позову є те, що невжиття судом заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Тобто дії суду із забезпечення позову обрання та застосування відповідних заходів забезпечення позову, спрямовуються на забезпечення можливості в подальшому реально виконати рішення суду та захистити права особи, яка звернулась до суду за захистом.

Під час розгляду справи № 760/22785/18-ц(провадження № 61-1817св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «Інститут забезпечення позову - це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову - виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). … Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.»

Суд приймає до уваги те, що предметом позову є стягнення боргу за договором позики на загальну суму 1197202,50 грн. Враховуючи ціну позову, відсутність відомостей про вжиття відповідачем заходів щодо виконання договору, суд вважає, що накладення заборони відчуження на належне відповідачу майно в межах ціни позову є співмірним із заявленими позовними вимогами і тимчасовим обмеженням права відповідача.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 в межах ціни позову 1197202,50 грн.

Керуючись ст.151-154 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката - Чіпа Ярослава Миколайовича про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 в межах ціни позову 1197202,50 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Допустити негайне виконання ухвали.

Стягувач - ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ;

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Строк пред`явлення до виконання 3 роки.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ