ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3885/22 Справа № 201/8126/21 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року у справі за позовом Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманих сум державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманих сум державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі заяв ОСОБА_1 від 31.10.2017р. і від 02.04.2018р., згідно зі ст.ст. 18-1, 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», п. 33 «Порядку призначення і виплати допомоги сім`ям з дітьми», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1751 (далі - Порядок № 1751) УСЗН Соборної районної у місті Дніпрі ради ОСОБА_1 призначена допомога на дітей одиноким матерям.

Відповідно до п. 34-35 Порядку № 1751 допомога призначена ОСОБА_1 у зв`язку із народженням дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням доходів рішеннями управління від 10.11.2017р., від 04.04.2018р. та від 21.08.2020р. (з перерахунками з 01.12.2017р. та з 01.07.2018р) на періоди: з 01.10.2017р. по 31.11.2017р. - 1777,00 грн. щомісячно, з 01.12.2017р. по 31.03.2018р. - 1860,00 грн. щомісячно, з 01.04.2018р. по 30.06.2018р. - 1860,00 грн. щомісячно, з 01.07.2018р. по 30.09.2018р. - 1944,00 грн. щомісячно.

ОСОБА_1 продовжено виплату державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям з 01.04.2020р. по 31.07.2020р. у розмірі 2218,00 грн. щомісячно.

18.08.2020р. ОСОБА_1 знову звернулась до УСЗН із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям.

З метою перевірки достовірності наданої заявницею інформації УЗСН зроблено запит до Державної фіскальної служби України. За результатами перевірки Державної фіскальної служби України відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб від 20.08.2020р. № 80, з`ясовано, що при подачі заяв для призначення державної соціальної допомоги одиноким матерям, у деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 31.10.2017р. та від 02.04.2018р. ОСОБА_1 не вказала дохід, отриманий від продажу майна за II квартал 2017 року у розмірі 30000,00 грн. і дохід за І квартал 2018 року у розмірі 3996,68 грн.

З урахуванням зазначеної інформації ОСОБА_1 рішеннями УСЗН від 21.08.2020р. зроблено перерахунок державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі: з 01.10.2017р. по 30.11.2017р. - 0,00 грн. щомісячно, з 01.12.2017р. по 31.03.2018р. - 0,00 грн. щомісячно, з 01.04.2018р. по 30.06.2018р. - 1526,94 грн. щомісячно; з 01.07.2018р. по 30.09.2018р. - 1610,94 грн. щомісячно.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 при звернені до УСЗН із заявами про призначення допомоги умисно надала неправдиву інформацію, мала на меті корисні наміри для незаконного одержання державних коштів, що призвело до незаконного одержання нею допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.10.2017р. по 30.09.2018р. у розмірі 12992 грн. 36 коп.

Відповідно до Постанови № 264 ОСОБА_1 автоматично нарахована допомога у розмірі 2218,00 грн., яку вона отримала, внаслідок чого додатково виникла переплата за період з 01.07.2020р. по 31.07.2020р. у розмірі 2218,00 грн.

Отже, ОСОБА_1 отримала надміру виплачені кошти у якості допомоги на дітей одиноким матерям на загальну суму 15210,36 грн., які підлягають поверненню до державного бюджету. Позивачем направлено відповідачці листа від 09.02.2021р. № 8/7-180 з проханням у добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти, але кошти не повернуті.

На підставі зазначеного, просив стягнути з ОСОБА_1 суму в розмірі 15 210,36 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманих сум державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям, відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду, Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до заяв ОСОБА_1 від 31.10.2017р. та від 02.04.2018р., на підставі ст. ст. 18-1, 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992р. № 2811-XII, п. 33 «Порядку призначення і виплати допомоги сім`ям з дітьми», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1751, Управлінням соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради ОСОБА_1 призначена допомога на дітей одиноким матерям (а.с. 9 - 11, 14 - 15).

Відповідно до п. 34-35 Порядку № 1751 допомога на дітей одиноким матерям була призначена ОСОБА_1 (дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - а.с. 8) з урахуванням доходів, рішеннями управління від 10.11.2017р., від 04.04.2018р. та від 21.08.2020р. (з перерахунками з 01.12.2017р. та з 01.07.2018р.) на періоди: з 01.10.2017р. по 31.11.2017р. - 1777,00 грн. щомісячно, з 01.12.2017р. по 31.03.2018р. - 1860,00 грн. щомісячно, з 01.04.2018р. по 30.06.2018р. - 1860,00 грн. щомісячно, з 01.07.2018р. по 30.09.2018р. - 1944,00 грн. щомісячно (а.с. 12, 16, 18).

ОСОБА_1 також було продовжено виплату державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям з 01.04.2020р. по 31.07.2020р. у розмірі 2218,00 грн. щомісячно.

18.08.2020р. ОСОБА_1 знову звернулась до УСЗН із заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям (а.с. 19).

З метою перевірки достовірності інформації, наданої заявницею, УСЗН направлено запит до Державної фіскальної служби України.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 20.08.2020р. № 80 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб з`ясовано, що при подачі заяв для призначення державної соціальної допомоги одиноким матерям, в деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, від 31.10.2017р. та 02.04.2018р., ОСОБА_1 не вказала дохід, який вона отримала від продажу майна за II квартал 2017 року у розмірі 30000,00 грн. та дохід за І квартал 2018 року у розмірі 3996,68 грн. (а.с. 20).

Продаж майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджений інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 21).

Для підтвердження доходу ОСОБА_1 за І квартал 2018 року УСЗН до ТОВ «Євролайф Україна ЛТД» надіслано листа від 15.07.2021р. № 6/7-863 (а.с. 22).

Від ТОВ «Євролайф Україна ЛТД» отримана відповідь від 20.07.2021р. № 357, якою підтверджені нараховані ОСОБА_1 кошти за зазначений період у розмірі 3996,68 грн. (податковий дохід 719,40 грн., військовий збір 59,95 грн., до сплати 3217,33 грн.) (а.с. 23).

З урахуванням зазначеної інформації ОСОБА_1 рішеннями УСЗН від 21.08.2020р. зроблено перерахунок державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі: з 01.10.2017р. по 30.11.2017р. - 0,00 грн. щомісячно, з 01.12.2017р. по 31.03.2018р. - 0,00 грн. щомісячно, з 01.04.2018р. по 30.06.2018р. - 1526,94 грн. щомісячно, з 01.07.2018р. по 30.09.2018р. - 1610,94 грн. щомісячно (а.с. 24).

Відповідно до проведеного позивачем розрахунку суми надмірно нарахованої допомоги на дітей одиноким матерям, надміру виплачені кошти, що підлягають поверненню, визначено у розмірі 15 210 грн. 36 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено обов`язкових умови повернення надмірно виплаченої соціальної допомоги; ознаки (обставини) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру судом не встановлені. Враховуючи соціальний статус відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступних підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Виходячи з аналізу вказаних норм закону, повернення допомоги на дітей одиноким матерям можливо у випадках, коли особа навмисно подала недостовірні відомості, тобто в діях зазначеної особи має бути наявний прямий умисел, тобто намір ввести в оману орган державної влади.

Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_1 при поданні заяв на призначення допомоги на дітей одиноким матерям діяла недобросовісно.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Між тим, тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум, тому згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України ці обставини має довести позивач.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Оскільки при вирішенні спору не було встановлено, що позивач (платник грошових коштів) довів факт недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів), а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надміру виплаченої державної соціальної допомоги.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді цієї справи може бути враховано рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Європейський суд з прав людини вказує, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Рисовський проти України», заява № 29979/04, від 20 жовтня 2011 року).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини зазначає, що вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, від 02 грудня 2011 року).

Враховуючи встановлені у справі обставини, соціальний статус відповідача, відсутність умислу щодо навмисного приховування інформації, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що примусове стягнення надміру виплаченої державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям в сумі 15210,36 грн., може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

Таким чином, оскільки грошові кошти у вигляді державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям надані позивачем добровільно та за відсутності недобросовісності зі сторони відповідача, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі доказам та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко