Справа № 450/61/20 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2732/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи Сокільницька сільська рада Пустомитівського району Львівської області, орган опіки та піклування Пустомитівської РДА про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - земельною ділянкою площею 0, 0457 га, кадастровий № :01:003:0615, шляхом зобов`язання відповідачів звільнити будинок, який розташований на вказаній земельній ділянці , -

в с т а н о в и в:

03.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просив усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном - земельною ділянкою площею 0,0457га, кадастровий номер :01:003:0615, належною на праві власності ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнити будинок, який розташований на зазначеній земельній ділянці.

Позов обгрунтовував тим, що 24.02.2011 року набув права власності на 56/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у якому він на даний час зареєстрований. На сусідній земельній ділянці знаходиться будинок (дерев`яна прибудова до житлового будинку АДРЕСА_1 ), яка є старою батьківською хатою позивача, право власності на яку не було зареєстроване його батьками у встановленому законом порядку. Він є власником даної земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Сокільники загальною площею 0,0457га кадастровий номер : 01:003:0615. 13.12.2004 року. Відповідач ОСОБА_3 набула у власність житловий будинок площею 172,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки про склад сім`ї від 30.10.2019 року, ОСОБА_3 , як голова домогосподарства та ще п`ять осіб (дочка, зять та онуки), зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно відповіді виконавчого комітету Сокільницької сільської ради від 29.10.2019 року ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та троє неповнолітніх дітей фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 у будинку, який знаходиться на земельній ділянці, яка належній йому на праві власності. 29.10.2018 року комісією Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради було проведено обстеження земельної ділянки площею 0,0457га, кадастровий номер :01:003:0615, яка належить позивачу, в якому зазначено, що у житловому будинок проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та троє неповнолітніх дітей. При цьому ОСОБА_3 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,0948га.

Таким чином, вважає, що відповідачі порушують його право на користування належною йому на праві власності земельною ділянкою шляхом безпідставного проживання у розташованому на ній будинку (дерев`яній прибудові), у зв`язку з чим його право як власника земельної ділянки порушено та таке підлягає захисту в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000, 00 (вісім тисяч гривень 00 коп.) грн.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що під час розгляду справи судом було встановлено, що 24.02.2011 року позивач набув у власність 56/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру прав на нерухоме майно, також 07.02.2011 року позивач набув у власність 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою, що в подальшому була виділена в натурі площею 0.0457 га, кадастровий № :01:003:0615, про що видано Державний акт про право власності на земельну ділянку, серія ЯК № 231677 від 04.07.2011 року. З відповіді на адвокатський запит Сокільницької сільської ради від 17.04.2020 року вбачається, що земельна ділянка площею 0.0457 га, кадастровий № :01:003:0615, яка належить на праві власності позивачу, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджується, що позивач є власником частини житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Порушення права власності позивача підтверджується органом, уповноваженим розглядати земельні спори у визначеному Законом порядку, яким у даному випадку є Сокільницька сільська рада Пустомитівського району, Львівської області. 29.10.2018 року комісією Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району було проведено обстеження земельної ділянки площею 0.0457 га (кадастровий № :01:003:0615), яка належить на праві власності позивачу, з приводу неправомірного її зайняття та використання сторонніми особами, про що складено відповідний акт, згідно якого комісією було виявлено на земельній ділянці кадастровий № :01:003:0615 житловий будинок, у якому проживають громадяни ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та троє неповнолітніх дітей. При цьому, ОСОБА_3 є власником суміжної земельної ділянки площею 0.0948 га та житлового будинку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Заперечуючи заявлені позивачем вимоги, відповідачка посилалася на те, що вона разом з іншими членами своєї родини правомірно займає дерев`яну прибудову, яка розташована на земельній ділянці позивача, оскільки набула права власності на таку в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та смерті матері - ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з тим, що у квітні 2013 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини після смерті матері, вона набула права на проживання у зазначеній дерев`яній прибудові. Однак, поза увагою суду залишилося те, що на час смерті ОСОБА_10 в останньої були відсутні документи, які б підтверджували належність їй на праві власності дерев`яної прибудови. Відтак, відповідачка не могла успадкувати дерев`яну прибудову, оскільки така не входила до складу спадкового майна.

Таким чином вважає, що відповідачами не було доведено обставин, на які вони посилаються, як на підтвердження своїх заперечень, а судом не з`ясовано усіх обставин справи. Крім того, у випадку задоволення позову права малолітніх дітей не будуть порушені, оскільки вони мають зареєстроване місце проживання у житловому будинку на сусідній із позивачами земельній ділянці.

Вважає, що відповідачі порушують право позивача на користування належною йому земельною ділянкою і такі дії підлягають припиненню шляхом зобов`язання останніх усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном шляхом зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнити будинок, який розташований на зазначеній земельній ділянці.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_11 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_12 проти скарги заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно положень ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст.534 ЦК УРСР у редакції 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР у редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР у редакції 1963 року встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК Українипередбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 цього Кодексу).

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України ), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції від 3 березня 2004 року № 20/5 право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди може бути підтверджено, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві Юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Зазначене відповідає правоій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.11.2019 року у справі № 559/375/16-ц, від 21.10.2020 року у справі № 201/7012/18.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 проживають за адресою АДРЕСА_1 та 7 відповідно та є власниками суміжних земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що 19.05.1983 року ОСОБА_9 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Сокільницької сільської Ради народних депутатів Битюга Л.В., за яким половину належного на праві особистої власності житлового будинку, який знаходиться в с.Сокільники, заповів своїй дружині ОСОБА_13 (дерев`яну половину), другу половину будинку (цегляну) заповів своїй дочці ОСОБА_14 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.04.1986 року, серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого увійшов житловий будинок у АДРЕСА_1 (літ.А-1), оскільки житловий будинок (цегляна частина) під літ.Б-1 облікувалася як самовільне будівництво згідно відомостей інвентаризаційної справи та копій погосподарських книг. Згідно погосподарських книг та технічного паспорту на домоволодіння за адресою с. Сокільники, станом на час огляду 03.12.1987 року таке складалося із житлового будинку літ-А-1 загальною площею 68,0кв.м.(матеріал стін -дерево) та житлового будинку літ. Б-1, загальною площею 107,6кв.м.(матеріал стін - цегла), який облікувався як самовільне будівництво.

Спадщину після смерті ОСОБА_9 прийняла його дружина ОСОБА_13 , яка проживала у будинку у АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями погосподарських книг, довідкою №3229 Сокільницької сільської ради від 02.08.2004 року та копіями інвентаризаційних справ, з яких вбачається, що будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_13 .

При житті ОСОБА_13 свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно не отримувала.

Згідно наказу № 176 по радгоспу «Львівський» від 29.10.1988 року, розглянувши заяву ОСОБА_14 (відповідачки у справі), жительки АДРЕСА_1 про закріплення земельної ділянки біля самовільно збудованого нею житлового будинку в с. Сокільники та враховуючи згоду її матері з цього приводу і пропозиції районного архітектора вирішено вилучити з користування ОСОБА_10 за її згодою земельну ділянку розміром 0,05 га, яка розміщена біля будівель дочки ОСОБА_14 в с. Сокільники у зв`язку з узаконенням житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Пустомитівської районної ради народних депутатів від 10.02.1989 року дозволено ОСОБА_14 прийняти в експлуатацію житловий будинок, збудований без належного дозволу житловою площею 75,6 кв.м. в с. Сокільники.

30.09.2004 року виконавчим комітетом Сокільницької сільської ради за заявою ОСОБА_14 було прийнято рішення № 65 згідно якого вирішено просити Львівське обласне державне Комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки оформити та видати Свідоцтво про право власності ОСОБА_14 на житловий будинок в цілому АДРЕСА_1 житловою площею 75,6кв. м., загальною площею 123,8кв.м.

Згідно даних інвентаризаційної справи, станом на 06.12.2004 року за власником ОСОБА_14 обліковується будинок за адресою АДРЕСА_1 , який попередньо облікувався як житловий будинок літ.Б-1 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 27.08.2004 року за власником ОСОБА_3 обліковувався житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 під літ. А-2.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №190239318 від 26.11.2019 року ОСОБА_3 є власником будинку загальною площею 172,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , Свідоцтво про право власності 13.12.2004 року.

28.11.2012 року ОСОБА_13 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-835, за яким остання все своє майно заповіла дочці ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.12.2012 року серії НОМЕР_2 .

До складу спадщини після смерті ОСОБА_13 увійшов житловий будинок під літ. А-1 (згідно технічного паспорту) за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 33677874 від 05.04.2013 року, а відтак, прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_13 та є власником частини будинковолодіння -житлового будинку літ. А-1 за адресою: АДРЕСА_1 .

24.02.2011 року ОСОБА_1 набув у власність 56/100 част. житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 190241013 від 26.11.2019 року. Він є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Сокільники загальною площею 0,0457га кадастровий номер : 01:003:0615, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 231677 від 06.07.2011 року, підстава набуття договір дарування реєстр. № 168 від 07.02.2011 року.

Згідно довідки Сокільницької сільської ради № 290 від 21.08.2019 року про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 з 15.03.1982 року.

Актом обстеження земельної ділянки № 1398 від 29.10.2018 року на земельній ділянці № :01:003:0615 знаходиться житловий будинок, у якому проживають громадяни ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та троє неповнолітніх дітей. ОСОБА_3 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,0948 га.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном - земельною ділянкою площею 0, 0457 га, кадастровий № :01:003:0615 шляхом зобов`язання відповідачів звільнити будинок, розташований на належній йому земельній ділянці, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 , яка фактично прийняла спадщину, є власником житлового будинку (літ. А-1), що знаходиться на зазначеній земельній ділянці, тому має право володіти й користуватися ним разом з членами її сім`ї. Відтак, підстави для зобов`язання відповідачів звільнити зазначений будинок відсутні.

З таким висновоком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 травня 2022 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: О. М. Ванівський

О. Я. Мельничук