Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 415/8612/18
Провадження № 22-ц/810/938/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря: Савочки К.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 ,

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2018 року, ухвалене судом у складі судді Фастовця В.М.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року позивачка звернулася до суду з зазначеними вимогами в обгрунтування яких зазначила, 15 жовтня 2018 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги (договір цесії), згідно якого цедент в порядку та на умовах, визначених цим договором передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові і стає кредитором № 4655 від 01 листопада 2014 року, укладеного між цедентом та відповідачем.

01 листопада 2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 4655, згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надала відповідачу кредит у розмірі 3000 грн на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1. становить 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяців від дати отримання боржником кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем.

Станом на 15.10.2018 року сума заборгованості по кредиту становить 4687,12 грн.

У зв`язку з викладеним, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором № 4655 від 01 листопада 2014 року у сумі 4687,12 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 4655 від 01.11.2014 року у розмірі 4687,12 грн та судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2018 року та відмовити у задоволенні позовних вимог, якщо суд апеляційної інстанції прийде до висновку, що є підстави для закриття провадження у справі, то закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач приховав, а суд не перевірив, що вказані правовідносини вже неодноразово були предметом судових розглядів. Так, заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 06 грудня 2017 року по справі 415/4282/17 задоволені позовні вимоги КС «Імперіал ЛТД» про стягнення кредитної заборгованості, що виникла за договором кредиту № 4655 від 01.11.2014 року.

Про існування договору про відступлення права вимоги скаржник не був повідомлений. Право вимоги продавалося без конкурсу та закритим до участі у конкурсі, відповідача як боржника про покупку його боргу не інформували. Позивач, яка не є підприємцем та не має ліцензії та/або спеціального дозволу на здійснення підприємницької чи господарської діяльності намагається отримати надприбутки в сумі 12943,81 грн. та незаконно уклала з КС Імперіал ЛТД» договір переуступки боргу, який відповідач не визнає і вважає нікчемним (с. 215 ЦК України). Суд першої інстанції не врахував, що позивач не має право укладати господарські правочини з юридичними особами, направлені на отримання прибутку.

Скаржник зазначив, що є підстави для закриття провадження у цій справі, оскільки є судове рішення про стягнення кредитної заборгованості між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того, скаржник наполягає на застосуванні строку позовної давності, про застосування якого у суді першої інстанції заявити не могла, оскільки суд першої інстанції не повідомив про розгляд справи.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. На адресу Луганського апеляційного суду від позивачки та її представника надійшли заяви про відкладення розгляду справи, посилаючись на посилення карантинних заходів.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Як вбачається із матеріалів справи ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою, учасникам справи було роз`яснено, що в умовах обмежувальних заходів на час карантину та з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, всі документи (заяви, відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, клопотання, тощо) можливо подавати до суду в електронному вигляді на електронну адресу суду (е-mail: ) з використанням власного електронного цифрового підпису; через особистий кабінет в системі «Електронний суд». Копію вказаної ухвали позивачем отримано 02.12.2021 року.

Відповідно до ч.4 ст.212 ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 30.11.2021 року справу було призначено до судового розгляду на 16.12.2021 року на 15 год 30 хв. За заявою позивачки та її представника розгляд справи було відкладено на 24.01.2022 року на 14 год 30 хв.

Від позивачки та її представника на адресу суду не надходили заяви про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Колегією суддів враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020, від 22.04.2020, від 04.05.2020, від 20.05.2020, від 13.10.2020 та в редакції останніх змін з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу з 12.03.2020 по 31.03.2022 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням, викладеного, колегія суддів вважає за можливим розглянути справу за відсутності позивачки та її представника, які повідомленні про дату, час та місце судового засідання і підстав для відкладення розгляду за заявами позивача та її представника не має.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: 01 листопада 2014 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 4655, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн на інші потреби.

Відповідно до п. 2.1 договору кредит надано строком на 24 місяці від дня отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом. Пунктом 3.1 договору встановлено, плата за користування кредитом (проценти) становить 70 % річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості позичальника по кредиту в рамках кредитної лінії. Станом на 15 жовтня 2018 р. сума боргу за кредитним договором складає 4687,7 грн. (а.с.11), з яких: 1228,12 грн. - сума позовних вимог зі сплати основного боргу, 3459,58 грн. - заборгованість зі сплати відсотків.

16 жовтня 2018 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» (цедент) та ОСОБА_1 (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги (договір цесії), відповідно до якого цедент в порядку та на умовах, визначених договором передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором № 4655 від 01.11.2014, укладеного між цедентом і відповідачем. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст.15 ЦК України).

В статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а пунктом 11 частини першої цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.

Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постановах від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59 цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15, постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 642/1269/16-ц.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилалася на те, що право вимоги за кредитним договором № 4655 від 01 листопада 2014 року, укладеним між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 , у неї виникло на підставі договору відступлення права вимоги від 16 жовтня 2018 року, укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 , умовами якого передбачено, що цедент - КС «Імперіал ЛТД» передає цесіонарієві - ОСОБА_1 , а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором № 4655 від 01 листопада 2014 року, укладеного між цедентом та ОСОБА_3 .

Встановивши, що спірні зобов`язання виникають із кредитного договору укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 , надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заявлених вимог позивача.

Колегія суддів не погоджується із доводом апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки відповідно до вказаних норм підлягає закриттю провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 грудня 2017 року ухвалено за позовом КС «Імперіал ЛТД» до відповідачки про стягнення кредитної заборгованості за договором № 4655 від 01 листопада 2014 року у розмірі 3170,14 грн. Сторони по вказаній справі не є тотожними у справі за позовом ОСОБА_1 і предметом є стягнення заборгованості, яка утворилася станом на 29 червня 2017 року.

Колегія суддів погоджується із доводом апеляційної скарги в частині того, що скаржник була позбавлена можливості заявляти клопотання, виходячи з наступного.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції; право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства).

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 13 листопада 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача про стягнення заборгованості та розгляд справи визначено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. В ухвалі відповідачу роз`яснювалося його право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, встановлений судом в ухвалі про призначення справи до розгляду строк для надання відзиву на позовну заяву обчислюється з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих матеріалів направлялась на адресу відповідача: АДРЕСА_1 , рекомендованим повідомленням, проте поштове відправлення повернуто до суду першої інстанції із зазначенням причин невручення «адресат не проживає за вказаною адресою». За адресою місця реєстрації відповідача згідно довідки ЦНАП Лисичанської міської ради: Луганська область, вул. Ломоносова, 52/16, копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих матеріалів судом направлялася відповідачу, проте поштове відправлення повернуто із зазначенням причин невручення "за закінченням терміну зберігання. Зазначені обставини свідчать про те, що скаржнику не було відомо про розгляд Лисичанським міським судом Луганської області даної справи. Оскільки відповідачка не отримувала копію позовної заяви разом з копіями доданих матеріалів, то була позбавлена права подати до суду відзив на позовну заяву у визначений в ухвалі про відкриття провадження строк та заявляти клопотання.

Це не забезпечує дотримання принципу рівності сторін у процесі та змагальності, відповідно до яких кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них, тобто порушує право скаржника на справедливий суд, встановлене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та Конституцією України.

Разом з тим, клопотання скаржника про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки як зазначалося вище, позовні вимоги необґрунтовані, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог позивач до відповідача.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору. За таких підстав витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057,20 грн слід компенсувати скаржнику за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2018 року задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 грудня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4655 від 01 листопада 2014 року відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 26 січня 2022 року.

Головуючий

Судді: