ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 травня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3969/21

Головуючий у першій інстанції - Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/490/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

секретар: Зіньковець О.О.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину в спадковому нерухомому майні (суддя Маслюк Н.В.), ухвалене о 14 год. 02 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 30 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на 2/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_2 права власності на іншу 1/3 частину квартири. Позов мотивовано тим, що батьки позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, проживали в м.Корюківка Чернігівської області, але сімейне життя не склалося і їх шлюб було розірвано 03 вересня 2004 року. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 квітня 2006 року, батько позивача придбав фундамент на земельній ділянці АДРЕСА_2 , рішенням №47 виконавчого комітету Старобілоуської сільської ради Чернігівського району батько отримав дозвіл на будівництво нового житлового будинку з надвірними будівлями, який згодом побудував. 04 серпня 2010 року батько позивача уклав шлюб з ОСОБА_2 . На підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які посвідчені 14 травня 2019 року, ОСОБА_3 продав житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , і в цей же день на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 стала власником квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивач вказував, що він прийняв спадщину після смерті батька, проте нотаріус попередив, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру, оскільки вона померлому не належала. ОСОБА_1 вважає, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спадкування, враховуючи, що вона була придбана під час перебування відповідачки у шлюбі з батьком позивача, придбана за кошти від реалізації нерухомого майна батька, право власності на яке він набув до шлюбу з відповідачкою.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, що спірна квартира придбана виключно за особисті кошти його батька ОСОБА_3 ; договір про поділ квартири не укладався, ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів того, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, суду не надано. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що ця нерухомість є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і спір полягає у визначенні частки спадкодавця у праві власності на квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 , власником якої вказана відповідачка ОСОБА_2 , була придбана під час перебування відповідачки у шлюбі з батьком позивача за кошти від реалізації батьком особистого нерухомого майна, набутого ним до шлюбу з відповідачкою, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , тому ОСОБА_1 вважає що, незважаючи на оформлення права власності на спірну квартиру за відповідачкою, квартира має бути об`єктом спадкування майна померлого. Позивач вказує, що для підтвердження придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_3 , виручених ним від продажу особистого нерухомого майна, необхідно було витребувати копії договорів купівлі-продажу нерухомого майна, але суд першої інстанції витребував лише копію договору купівлі-продажу спірної квартири від 14 травня 2019 року, а у задоволенні клопотання позивача про витребування договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки суд першої інстанції необґрунтовано відмовив. Висновок суду першої інстанції про невірно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_1 вважає необґрунтованим, оскільки суд не послався на правові висновки Верховного Суду по аналогічним справам.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що апелянтом не надано суду жодних доказів на підтвердження своєї позиції щодо незаконності рішення суду першої інстанції. За доводами відповідачки, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що на стадії підготовки та подання позовної заяви до суду позивач в будь-який спосіб намагався отримати інформацію щодо обставин набуття та припинення права власності на житловий будинок та земельну ділянку, клопотання про витребування доказів, а саме копій договорів купівлі-продажу, було заявлено представником позивача після того, як слухання справи було розпочато по суті. Крім того, представник позивача не надав суду жодного доказу, що у нього виникли труднощі в самостійному отриманні вищевказаних відомостей шляхом звернення до відповідних реєстрів. ОСОБА_2 посилається, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження того факту, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого з будь-яких підстав, що потребувало судового захисту його порушених прав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 з 25 вересня 1993 року по 03 вересня 2004 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.17).

04 серпня 2010 року ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_2 (а.с.16).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с.12).

22 квітня 2008 року рішенням №47 виконавчого комітету Старобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області дозволено ОСОБА_3 будівництво житлового будинку та господарських будівель на належній йому земельній ділянці площею 0,10, що знаходиться по АДРЕСА_2 (а.с.14).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14 травня 2019 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с.56-57). Згідно з п.1.8 договору чоловік ОСОБА_2 надав згоду на укладення цього договору.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10).

Після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися: 13 січня 2021 року - син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дружина ОСОБА_2 (а.с.77-78).

Мати померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_7 23 квітня 2021 року подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини за законом на користь сина спадкодавця, ОСОБА_1 (а.с.80 зворот).

18 грудня 2021 року державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори - в.о. державного нотаріуса Ріпкинської районної державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.131). Згідно з вказаною постановою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки у спадковому майні після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки кв. АДРЕСА_1 оформлена на підставі договору купівлі-продажу квартири на ім`я дружини померлого - ОСОБА_2 . Пунктом 1.8 цього договору зазначено, що квартира придбавається за згоди чоловіка ОСОБА_2 , тобто є спільним сумісним майном подружжя, отже свідоцтво може бути видано на половину спільного майна, заяв від ОСОБА_2 не надходило.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних доказів, що квартира АДРЕСА_1 була придбана виключно за особисті кошти його батька ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ця нерухомість є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_2 і частка померлого має становити 1/2 її частину.

Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Як вбачається із договору купівлі-продажу спірної квартири, чоловік ОСОБА_2 надав свою згоду на придбання квартири, тобто фактично він погодився, що його право власності становить 1/2 частину у спільному сумісному майні подружжя. За життя ОСОБА_3 не звертався до ОСОБА_2 щодо збільшення розміру його частки, договір про поділ квартири між ними не укладався. Отже, до спадкоємців померлого ОСОБА_3 перейшло право на спадкування його частки у майні у тому розмірі, який належав померлому за життя.

Відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала в суді першої інстанції, як не заперечує і у відзиві на апеляційну скаргу, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і частка ОСОБА_3 на вказану квартиру має становити 1/2 її частину.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом саме на 2/3 частки у спадковому майні. При цьому зазначено, що свідоцтво може бути видано на половину спільного майна, заяв від ОСОБА_2 не надходило.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження його права на спадкування 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті свого батька ОСОБА_3 , у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача, що спірна квартира має ділитися порівну між трьома спадкоємцями, не грунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та не підтверджені жодними доказами.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про витребування копій договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Так, у своїй позовній заяві позивач просив витребувати, зокрема у приватного нотаріуса Кириченко Т.В. копію договорів від 14 травня 2019 року купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 ; у приватного нотаріуса Красногора О.В. - копію договору від 14 травня 2019 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 червня 2021 року було відкрито провадження у даній справі, а також витребувано у приватного нотаріуса Красногора О.В. належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу від 14 травня 2019 року квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

З аналізу зазначеної норми права вбачається, що витребування доказів є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, позивачем не обгрунтовано, яким чином договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 може підтвердити факт придбання квартири АДРЕСА_1 за особисті кошти батька позивача.

Зазначення у рішенні суду про невірно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів хоча і є необгрунтованим, проте з урахуванням мотивів відмови у задоволенні позову не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду з висновком про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на правовий висновок зроблений у постанові Верховного суду від 28.07.2021 року у справі № 346/5216/18 є недоречним, оскільки обставини справи не є аналогічними.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником позивача заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 2, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами.

Представником відповідачки до відзиву на апеляційну скаргу було додано: договір про надання правової допомоги від 14 лютого 2022 року, за умовами якого адвокат Бабинець С.П. зобов`язується за завданням ОСОБА_2 представляти її інтереси в Чернігівському апеляційному суді з метою захисту її прав та законних інтересів по справі №751/3969/21 (а.с.181), вартість послуг визначена сторонами у фіксованому вигляді в сумі 10000 грн незалежно від обсягу наданих робіт; ордер на надання правової допомоги (а.с.182); копію квитанції до прибуткового касового ордера №7/02-22 від 14 лютого 2022 року про сплату ОСОБА_2 на підставі договору від 14 лютого 2022 року 10000 грн (а.с.183); Акт виконаних робіт від 14 лютого 2022 року (а.с.184).

За відсутності заперечень сторони позивача щодо розміру витрат на правову допомогу, у зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що витрати відповідачки на професійну правничу допомогу були необхідними для здійснення представництва її інтересів під час судового розгляду цієї справи в апеляційному суді, а отже з позивача на користь відповідачки належить стягнути 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 3 червня 2022 року.

Головуючий: Судді: