Справа № 715/970/16-ц
Провадження № 6/715/15/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Цуркана В.В.

секретар судового засідання Майщук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву АТ КБ «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого документу,-

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.07.2016 року Глибоцький районний суд Чернівецької області видав виконавчий документ № 715/970/16-ц за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк». При підготовці виконавчого документу для направлення до органів ДВС виконавчий лист було втрачено та пошуки не призвели до позитивного результату. Тому просить суд видати дублікат виконавчого документу № 715/970/16- ц від 19.07.2016 року, виданий Глибоцьким районним судом Чернівецької області.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, однак в своїй заяві просив суд справу розглядати у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 липня 2016 року стягнуто з з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Чагор, Глибоцького району, Чернівецької області, ІПН НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.05.2011 року в розмірі 19 496 (дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто шість) гривень, 94 копійки, що складається з наступного: заборгованість за кредитом 1 550,04 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 13 342,28 гривень; заборгованість за пенею та комісією 3 200,00 гривень; штраф (фіксована частина) 500,00 гривень; штраф (процентна складова) 904,62 гривень на р/р №3111, , а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 (тисяча триста сімдесят вісім) гривні, 00 копійок на р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299.

07 листопада 2016 року на виконання рішення Глибоцьким районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист, в якому вказано, що кінцевим строком пред`явлення його до виконання є 01 серпня 2017 року.

Виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Глибоцькому районному відділі державної виконавчої служби. Постановою від 23 червня 2021 року заступником начальника виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа, виданого Глибоцьким районним судом по цивільній справі № 715/970/16, до 23 червня 2024 року.

Вирішуючи дану заяву, суд виходить з того, що повне виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, про що звертає увагу Конституційний Суд України (абзац другий п. 3 мотивувальної частини рішення КС України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року).

Право на отримання кінцевого результату є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом п. 17.4 Перехідних Положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це, до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 квітня 2019 року у справі № 2-1118/09 та від 30 січня 2020 року у справі № 405/12449/13-ц.

Відповідно до пункту частини 1, 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Отже, встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання на час звернення заявника до суду із заявою про видачу його дублікату не закінчився.

За змістом положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19.07.2016 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» не виконано, заборгованість боржником не погашена, а оригінал виконавчого листа втрачено, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, суд дійшов до висновку, що наявні підстави для видачі дубліката виконавчого листа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст.12, 13,18, 43, 49, 259-261, 354, 442, ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про видачу дублікату виконавчого листа - задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа у справі № 715/970/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі в 15-ти денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

СУДДЯ: