Провадження № 22-ц/801/374/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 рокуСправа № 127/23824/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю сторін: представника АТ «Вінницяобленерго» - Іванець О.В., представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Гнатюка М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/23824/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про встановлення факту каліцтва та нещасного випадку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2021 року, яке ухвалене суддею Сичуком М.М. в Вінницькому міському суді Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Вінницяобленерго», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про встановлення факту каліцтва та нещасного випадку, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 у 1980 році був прийнятий на роботу в Літинський РЕС та пропрацював на даному підприємстві, з урахуванням усіх перейменувань та реорганізацій до 14 лютого 2018 року, так як звільнився за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком.

30 січня 2013 року ОСОБА_1 був направлений у с. Дяківці Літинського району Вінницької області для заміни щита КТП. Разом із ним в даному населеному пункті виконували роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Дані особи службовим транспортом були доставлені у с. Дяківці Літинського району Вінницької області.

Близько 13:00 год ОСОБА_1 виходив із службового автомобіля та впав на землю, після чого відразу відчув сильну біль в нозі. У зв`язку із викладеним ОСОБА_1 близько 14:00 год було доставлено до Літинської центральної районної лікарні.

Згідно відповіді на адвокатський запит, наданою Літинською ЦРЛ № 68 від 04 березня 2021 року, 30 січня 2013 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звертався за медичною допомогою з приводу травми ноги в поліклінічне відділення Літинської ЦРЛ. Згідно записів у медичні картці 30 січня 2013 року він звертався до Літинської ЦРЛ за допомогою та встановлений діагноз перелом лівої великогомілкової кістки.

Згідно листа непрацездатності, серії АВЯ № 213423, виданим Літинською ЦРЛ ОСОБА_1 з 30 січня 2013 року до 25 лютого 2013 року включно, був звільнений від роботи, місцем роботи вказане Літинські ЕМ. У подальшому звільнення від роботи було продовжене до 24 вересня 2013 року включно.

Відповідно до листка непрацездатності, серії АВЯ № 153252, ОСОБА_1 28 травня 2013 року направлений до МСЕК. 24 вересня 2013 року ОСОБА_1 повторно був оглянутий у МСЕК, згідно чого йому встановили інвалідність причиною якого стало загальне захворювання.

Позивач зазначає, що акт про нещасний випадок на виробництві не складався, а відповідно до акта огляду медико соціальною експертною комісією, серії 12ААА № 002575, причиною захворювання вказано загальне захворювання, що фактично не відповідає дійсності, має місце необхідність встановлення у судовому порядку факту настання нещасного випадку та отриманого каліцтва на виробництві, оскільки це потрібно для одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено докази у справі, порушено норми матеріального та процесуального права. Просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Вінницяобленерго» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначивши, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у 1980 році був прийнятий на роботу в Літинський РЕС та пропрацював на даному підприємстві, з урахуванням усіх перейменувань та реорганізацій до 14 лютого 2018 року, так як звільнився за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком, що підтверджується копією трудової книжки, серії НОМЕР_1 (а.с.8 9).

Відповідно до довідки КНП «Літинська ЦРЛ Літинської селищної ради» від 04 березня 2021 року № 68, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , 30 січня 2013 року звертався в поліклінічне відділення Літинської ЦРЛ за наданням медичної допомоги з приводу травми ноги. В журналі реєстрації нещасних випадків на виробництві дані про дану травму відсутні. 13 лютого 2013 року госпіталізований в травматологічне відділення Літинської ЦРЛ (а.с.18).

Відповідно до листків непрацездатності, серії АВЯ № 213423, виданого Літинською ЦРЛ вбачається, що звільнення від роботи відбулося з 30 січня 2013 року на підставі невиробничої травми, що також доводить про відсутність позивача на підприємстві 30 січня 2013 року.

Згідно листа АТ «Вінницяобленерго» від 19 березня 2021 року № 07.19-3752, станом на 30 січня 2013 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з СО «Літинські електричні мережі» ПАТ «Вінницяобленерго». Повідомлення від Літинської ЦРЛ щодо отримання травм та настання нещасного випадку щодо ОСОБА_1 не надходило до СО «Літинські електричні мережі» ПАТ «Вінницяобленерго». Проводилося розслідування та складався акт розслідування обставин нещасних випадків невиробничого характеру щодо отримання ОСОБА_1 травми у вигляді перелому 30 січня 2013 року. ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці та не виконував своїх трудових (посадових) обов`язків у зв`язку з втратою працездатності у СО «Літинські електричні мережі» з 30 січня 2013 року по 24 вересня 2013 року. 28 та 29 січня 2013 року ОСОБА_1 перебував на робочому місці та виконував свої трудові (посадові) обов`язки у СО «Літинські електричні мережі» (а.с.19).

З акту № 02 від 14 лютого 2013 року про розслідування обставин нещасних випадків невиробничого характеру ОСОБА_1 , 1957 року народження, домашня адреса: с. Селище, місце роботи: СО «Літинські ЕМ», нещасний випадок стався: 30 січня 2013 року 07:30 год, місце, де стався нещасний випадок: домоволодіння, стислий опис обставин нещасного випадку: впав, перелом ноги, причини нещасного випадку: особиста необережність. Висновок комісії: нещасний випадок невиробничого характеру. Стався з вини потерпілого (а.с.43).

Згідно ст. 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з журналу реєстрації нещасних випадків невиробничого характеру для організацій ПАТ «Вінницяобленерго» у графі «дата і час травмування» вказана дата 30 січня 2013 року о 07:00 год, а «дата і час звернення до лікувально профілактичного закладу» вказана дата 30 січня 2013 року 08:00 год (а.с.44 46), що доводить те, що травму ОСОБА_1 отримав не під час виконання службових обов`язків. Підтвердженням ознайомлення позивача із актом розслідування є наявний запис та його особистий підпис у журналі реєстрації нещасних випадків невиробничого характеру.

Згідно листа управління держпраці у Вінницькій області від 23.10.2021 року № 5203/17-11/07 інформація щодо нещасного випадку з громадянином ОСОБА_1 на підприємстві АТ «Вінницяобленерго» відсутня.

Відповідно до Правил внутрішнього розпорядку ПАТ «Вінницяобленерго», тривалість робочого часу працівників товариства становить 40 годин на тиждень з двома вихідними днями: субота та неділя. Час початку і закінчення роботи, перерви для відпочинку і харчування встановлюються такими: а) початок роботи о 8-й годині; закінчення роботи о 17-й годині, в п`ятницю о 15 годині 45 хв.; б) перерва на відпочинок і харчування 45 хвилин: з 12-00 до 12:45 год.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності врегульована Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011№ 1232 (далі - Порядок).

Відповідно до положень п. 7 Порядку розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків.

Згідно з п. 8 Порядку про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа - свідок нещасного випадку повинні негайно повідомити керівника робіт, який безпосереднього здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці (далі - безпосередній керівник робіт), чи іншу уповноважену особу підприємства і вжити заходів до надання необхідної допомоги потерпілому.

За приписами п.п. 10-11 Порядку, роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобов`язаний протягом доби утворити комісію у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування. До складу комісії входять керівник (спеціаліст) служби охорони праці або посадова особа, на яку роботодавцем покладено виконання функцій з охорони праці (голова комісії), представник Фонду за місцезнаходженням підприємства, представник первинної профспілки (у разі наявності на підприємстві кількох профспілок - представник профспілки, членом якої є потерпілий, а у разі відсутності профспілки - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці), а також представник підприємства, інші особи.

Пунктом 14 Порядку № 1232 передбачено, що Комісія зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення: обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; з`ясувати обставини і причини настання нещасного випадку; вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); визначити, пов`язаний чи не пов`язаний нещасний випадок з виробництвом; установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; скласти у п`яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги вказані докази, оцінено на предмет належності, допустимості та достатності для підтвердження чи спростування доводів сторін, й обґрунтовано покладено в основу рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , який не повідомляв відповідача про те, що з ним стався нещасний випадок на виробництві, а навпаки повідомив про те, що його травма не пов`язана з виробництвом й отримана у своєму домоволодінні (особиста необережність), тому у відповідача не було підстав для проведення розслідування щодо нещасного випадку, що стався з працівником на підприємствах та складення відповідних актів за формами Н-5 та Н-1.

Натомість, як правильно було вказано та встановлено судом, нещасні випадки невиробничого характеру розслідуються відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою КМУ від 22 березня 2001 року № 270, на виконання вимог пункту 12 якого, відповідачем проведено розслідування нещасного випадку, що стався 30 січня 2013 року із позивачем та складено акт № 02 за формою НТ про розслідування обставин нещасних випадків невиробничого характеру, у якому міститься висновок комісії - нещасний випадок невиробничого характеру (а.с.43). При цьому, позивач не звертався до роботодавця з приводу незгоди із складеним актом або незгоди з висновком про обставини і причини настання нещасного випадку.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеними в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 177/2354/16-ц.

Також, апеляційний суд погоджується з тим, що пояснення свідків надані в суді першої інстанції є суперечливими, оскільки свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 безпосередньо входили до складу комісії та підписували акт в 2013 році. В подальшому до моменту звернення позивача до суду з позовом (вересень 2021 року), будь-яких заперечень щодо цього акта не надавали. При цьому, не є підставою для скасування правильного по суті та законного рішення суду, оскільки вказані показання не були єдиними та вирішальними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції помилково застосовано строки позовної давності є надуманими, оскільки відмовлено в задоволенні позовних вимог, саме у зв`язку з їх безпідставністю.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 січня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.