КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/284/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення пені по заборгованості по аліментам,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року позивач звернулась до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який надалі було розірвано на підставі рішення суду. Від даного шлюбу мають спільного сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час звернення до суду з позовом є повнолітнім.

28 лютого 2003 року Дарницький районний суд м. Києва, розглянувши цивільну справу № 2-1288/2003 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання спільного сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 21 лютого 2003 року і до повноліття дитини.

На підставі виконавчого листа, виданого на виконання вищевказаного рішення, було відкрито виконавче провадження. Відповідно до відміток, що здійснені на виконавчому листі визначено, що аліменти з ОСОБА_2 утримувались під час служби у в/ч НОМЕР_1 та ГУПФУ у м. Києві.

На даний час, спільний син досяг повноліття, виконавче провадження є закінченим, при цьому, як з`ясувалось ОСОБА_2 за період з 2007 по 2018 роки отримував дохід (з якого не було сплачено аліменти відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2003 року по справі № 2-1288/2003) від ряду підприємств. Загалом з 2007 по 2018 роки ОСОБА_2 отримано дохід з якого не сплачено аліменти у загальному розмірі 33860,50 грн.

Таким чином, відповідач протягом 2007-2018 років приховував та не сплатив аліменти відповідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2003 року по справі № 2-1288/2003 загалом у сумі 33 860, 50 грн. Отже, з огляду на те, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання зі сплати аліментів, доцільно стягнути з відповідача пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 33 860, 50 грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості.

На підставі викладеного в позові, просила суд першої інстанції стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 33860 грн. 50 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 33860 грн. 50 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано суму заборгованості по несплаті аліментів ОСОБА_1 на виконання рішення Дарницького районного суду м.Києва від 28 лютого 2003 року у розмірі 33860 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по несплаченим аліментам у розмірі 33860 грн. 50 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 33860 грн. 50 коп., а всього стягнуто 67721 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду справи, суд першої інстанції застосував закон, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, в той час як виконавче провадження у справі про стягнення аліментів було відкрито ще у 2007 році. Таким чином, відповідач у справі не порушував жодного обов1язку встановленого законом України «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року, так як обов`язок розрахунку розміру аліментів був покладений на державного виконавця, а стягував мав право подати заяву про обчислення розміру аліментів, однак таким правом стягував не скористалась жодного разу.

Щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), то така відповідальність настає виключно за наявності вини платника аліментів. У даному випадку вина у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість по аліментах виникла внаслідок їх неправильного нарахування державним виконавцем.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому зазначено, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Окрім того, в поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2003 року на відповідача у справі ОСОБА_2 було покладено обов`язок щодо сплати аліментів на дитину та в подальшому було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_4 посилається на різні редакції закону України «Про виконавче провадження», однак не вказує при цьому яка стаття в якій редакції. Так, відповідно до ст. 11-1 Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла в період з 16 січня 2007 року по 08 березня 2011 року, було передбачено, що сторони зобов`язані письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи місцезнаходження, а боржник фізична особа про зміну місця роботи.

Отже, нормами законодавства, які діяли в період примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, був передбачений обов`язок боржника щодо повідомлення державного виконавця про зміну місця роботи, який ОСОБА_2 не виконав, що призвело до не повного відрахування аліментів.

На підставі викладеного у відзиві просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час звернення до суду з позовом досяг повноліття.

28 лютого 2003 року Дарницький районний суд м. Києва, розглянувши цивільну справу № 2-1288/2003 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільного сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 21 лютого 2003 року і до повноліття дитини.

На підставі виконавчого листа №2-1288/2003, виданого на виконання вищевказаного рішення, 27 січня 2007 року головним державним виконавцем Державної виконавчої служби у Деснянському районі м. Києва Бернацьким В.О. було відкрито виконавче провадження №2722865 про примусове виконання виконавчого листа № 2-1288, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 03 березня 2003 року.

Відповідно до відміток, що здійснені на виконавчому листі визначено, що аліменти з ОСОБА_2 утримувались під час служби у в/ч НОМЕР_1 , ГУПФУ у м. Києві.

Згідно відомостей отриманих з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, відносно ОСОБА_2 (за період з 1 кварталу 2007 по 4 квартал 2018), вбачається, що відповідач, зокрема, отримував доходи від Київська міська дирекція ВАТ, КП «Київпастра», Київський міський центр, Окружна виборча комісія з виборів народних депутатів, ТОВ «Козацька стріла», АТ «Альфа-банк»). Відрахування аліментів на утримання дитини, за період з 2007 по 2018, від зазначених підприємств та організації не здійснювалось.

За період першого кварталу 2007 року сума виплачених доходів відповідача від Київської міської дирекції відкритого АТ склала 4520 грн. (борг по аліментам 1062,5); третього кварталу 2008 року сума виплачених доходів відповідача від КП «Київпастра» склала 6493,60 грн. (борг по аліментам 1623,4); четвертого кварталу 2008 року сума виплачених доходів відповідача від КП «Київпастра» склала 7363,28 грн. (борг по аліментам 1840,82); першого кварталу 2009 року сума виплачених доходів відповідача від КП «Київпастра» склала 8956,07 грн. (борг по аліментам 2239,01); другого кварталу 2012 року сума виплачених доходів відповідача від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат склала 2520 грн. (борг по аліментам 255); другого кварталу 2013 року сума виплачених доходів відповідача від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат склала 2895 грн. (борг по аліментам 323,75); другого кварталу 2014 року сума виплачених доходів відповідача від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат склала 2020 грн. (борг по аліментам 80); четвертого кварталу 2014 року сума виплачених доходів відповідача від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат склала 341,04 грн. (борг по аліментам 85,26); другого кварталу 2015 року сума виплачених доходів відповідача від ГУ ПФУ в м. Києві (соціальна матеріальна допомога) склала 10962 грн. (борг по аліментам 2315,5); другого кварталу 2015 року сума виплачених доходів відповідача від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат склала 2200 грн. (борг по аліментам 125); третього кварталу 2015 року сума виплачених доходів відповідача від ГУ ПФУ в м. Києві (соціальна матеріальна допомога) склала 7308 грн. (борг по аліментам 1402); другого кварталу 2016 року сума виплачених доходів відповідача від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат склала 2710 грн. (борг по аліментам 197,5); другого кварталу 2016 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ «Козацька стріла» склала 3157,89 грн. (борг по аліментам 789,47); третього кварталу 2016 року сума виплачених доходів відповідача від АТ «Альфа-Банк» склала 5,58 грн. (борг по аліментам 1,4); четвертого кварталу 2016 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ «Козацька стріла» склала 7509,32 грн. (борг по аліментам 1877,33); четвертого кварталу 2016 року сума виплачених доходів відповідача від АТ «Альфа-Банк» склала 2,85 грн. (борг по аліментам 0,71); четвертого кварталу 2016 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ «Козацька стріла» склала 7509,32 грн. (борг по аліментам 1877,33); четвертого кварталу 2016 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ «Козацька стріла» склала 8978 грн. (борг по аліментам 2244,5); четвертого кварталу 2016 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ «Козацька стріла» склала 1200 грн. (борг по аліментам 300); першого кварталу 2017 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ «Козацька стріла» склала 10387,89 грн. (борг по аліментам 2596,97); першого кварталу 2017 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ «Козацька стріла» склала 520 грн. (борг по аліментам 130); другого кварталу 2017 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат склала 3000 грн. (борг по аліментам 120); другого кварталу 2017 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ «Козацька стріла» склала 10500 грн. (борг по аліментам 2625); третього кварталу 2017 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ «Козацька стріла» склала 14165,48 грн. (борг по аліментам 3541,38); четвертого кварталу 2017 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ «Козацька стріла» склала 9689,40 грн. (борг по аліментам 2422,35); першого кварталу 2018 року сума виплачених доходів відповідача від ТОВ «Козацька стріла» склала 1490,26 грн. (борг по аліментам 3522,56).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходив з того, що заборгованість по сплаті аліментів за період з 2007-2018 року виникла з вини відповідача, одержувач аліментів, має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості. Сума неустойки (пені) за вказаний період складає 750369,37 грн., розрахованої відповідно до позовної заяви. Однак, нормою ч. 1 ст. 196 СК України законодавець обмежив розмір стягнення неустойки (пені) до розміру не більше 100 відсотків заборгованості, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 33860 грн. 50 коп. неустойки (пені), яка дорівнює розміру заборгованості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Нормами чинного законодавства передбачено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 334/7702/16.

Таким чином, наявність судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на дитину вже свідчить про наявність у останнього відповідного зобов`язання, яке передбачено нормами сімейного законодавства та спрямовано на забезпечення належного утримання та розвитку дитини.

Доводи апелянта про те, що він належним чином виконував зобов`язання щодо сплати аліментів, а їх заборгованість виникла не з його вини спростовується матеріалами справи.

Окрім того, вирішуючи питання про наявність правових підстав для нарахування пені, слід також враховувати, що у стягувача аліментів таке право виникає у випадку наявності заборгованості по сплаті аліментів. Матеріалами справи підтверджується наявність у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів, розрахунок такої заборгованості було проведено згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. З урахуванням того, що ОСОБА_2 не повідомив орган виконавчої служби, який здійснював виконавче провадження, про всі види заробітку (доходу) з яких слід було відраховувати аліменти, а також в добровільному порядку не повідомив роботодавця про необхідність здійснення відрахувань на сплату аліментів, а тому суд апеляційної інстанції не може ставити під сумнів те, що заборгованість виникла без вини ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи, надав належну правову оцінку наданим сторонами доказам, а тому дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача заборгованості та пені за невиконання ним зобов`язання щодо сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції переглядається рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог, розмір заборгованості по аліментах позивачем не оскаржувався, а відповідно судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення пені по заборгованості по аліментам залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: