П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/2766/21

Провадження № 22-ц/4815/690/22

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Красовський О.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

07 грудня 2021 року

(фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального

технічного засобу не здійснювалось)

Повний текст рішення складено: 12 грудня 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року в суд звернулося Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" або страховик) до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування.

Мотивуючи свої вимоги, покликалось на те, що 01 квітня 2020 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір страхування наземного транспорту, відповідно до якого позивач взяв на себе обов`язок компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля Toyota, номерний знак НОМЕР_1 , його окремих складових частин та додаткового обладнання. 26 лютого 2021року на вул. Шкільна с. Шпанів Рівненського району Рівненської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля ВАЗ, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , та застрахованого автомобіля, якому внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху було спричинено пошкодження. Розмір завданих внаслідок ДТП збитків складав 164 495,45 грн. і в порядку виконання умов страхового договору цю суму було сплачено на рахунок страховика. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як власника наземного транспортного засобу, на час виникнення ДТП не була застрахована, то, на думку страховика, він має право зворотної вимоги про стягнення цих грошових коштів.

З наведених мотивів ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" просило стягнути з ОСОБА_1 164 495,45 грн.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь страхової компанії 164 495,45 грн. за правом вимоги до винної у ДТП особи (в порядку регресу), 2 467 грн. судових витрат (судовий збір), а всього 166 962,45 грн.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник покликався на те, що пред`явлений до нього позов є суброгаційним, а не регрес ним - як це хибно встановлено судом першої інстанції. Тому при вирішенні спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон 1961-IV). На переконання відповідача, при обчисленні належної до стягнення суми страхового відшкодування необхідно враховувати розмір страхового платежу, що складає 106 867 грн., та був сплачений позивачу власником пошкодженого автомобіля в порядку виконання умов договору страхування. Тому до стягнення в порядку суброгації підлягало лише 57 628,45 грн., тобто з відрахуванням суми страхового платежу. Разом з тим вважав, що цей розмір необхідно зменшити до 30 000 грн. з огляду на тяжкий матеріальний стан винуватця ДТП.

З викладених міркувань просив скасувати оскаржуване рішення в частині розміру відшкодування спричиненої джерелом підвищеної небезпеки шкоди та прийняти нове, яким застосувавши ч.4 ст.1193 ЦК України зменшити розмір відшкодування шкоди до 30 000 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, 01 квітня 2020 року між ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" та ОСОБА_2 було укладено договір страхування наземного транспорту № 020/20-Тз/Р, згідно з яким страховик взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки Toyota, номерний знак НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 16 березня 2021 року встановлено, що 26 лютого 2021 року о 08 год. 10 хв. на вул. Шкільна в с. Шпанів Рівненського району Рівненської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 211040, номерний знак НОМЕР_3 , який рухався попереду, після чого допустив занос автомобіля від удару та здійснив зіткнення з автомобілем Toyota Land Cruiser, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 1.5, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Цим судовим рішенням ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Розмір завданого збитку внаслідок пошкодження автомобіля Toyota, номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до рахунку № НОМЕР_4 від 23 березня 2021 року, наданого ТОВ "АГАТ АВТО" та рахунку № 10 від 12 травня 2021 року, наданого ФОП ОСОБА_3 , складав 164 495,45 грн.

Вказані грошові кошти згідно з договором страхування наземного транспорту № 020/20-Тз/Р сплачені ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" на користь страховика.

При цьому автомобіль винуватця ДТП не був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Спірні відносини виникли у зв`язку з реалізацією позивачем свого права на відшкодування від відповідача суми регламентної виплати, яку він здійснив страхувальнику.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені ст.ст. 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга ст. 1187 ЦК України).

Тобто відповідальність за шкоду несе безпосередньо винна особа - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом здійснено посилання на ст.38 Закону 1961-IV, яка регулює правила подання регресного позову в межах правовідносин, що регулює цей Закон.

Вказівку про те, що правовідносини виникли з регресних зобов`язань здійснено в мотивувальній та резолютивних частинах рішення суду попередньої інстанції, а також предмет позову найменовано ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" при його пред`явленні.

Між тим, судом попередньої інстанції при вирішенні спору керувався й вимогами ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" (далі - Закон 85/96-ВР).

Тому задля усунення непорозумінь з приводу належних до застосування норм права колегія суддів зважає на правовий висновок, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70).

Так, касаційним судом роз`яснено, ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону 1961-IV, з одного боку, і ст. 993 ЦК України та стаття 27 Закону 85/96-ВР, з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та 27 Закону 85/96-ВР до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми парва до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відносини між сторонами у справі, як правильно про це зазначає відповідач, регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону 85/96-ВР.

Позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Апеляційний суд погоджується, що судом першої інстанції зроблено хибні посилання на те, що позов є регресним із вказівкою про ст.38 Закону 1961-IV, однак ця прогалина була усунута колегією суддів, а тому не вплинула на правильність за своїм змістом висновків суду. Відтак не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення з формальних міркувань.

Як зазначалось, судом попередньої інстанції при вирішенні спору поряд з тим були застосовані й належні норми закону - ст. 993 ЦК України та 27 Закону 85/96-ВР.

Помилковість вказівки у позовній про регресний позов не є підставою для відмови у позові, оскільки суди самостійно здійснюють правильну правову кваліфікацію правовідносин та застосовують для прийняття рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Відповідачем не надано доказів на спростування визначеної вартості відновлювального ремонту автомобіля, зазначеної у рахунку № НОМЕР_4 від 23 березня 2021 року, наданого ТОВ "АГАТ АВТО", та рахунку № 10 від 12 травня 2021 року, наданого ФОП ОСОБА_3 , на підставі яких страховиком здійснено виплату страхового відшкодування. Не надано та не зазначено об`єктивного обґрунтування, у чому полягає невідповідність наданим позивачем документам обставинам ДТП і пошкодженням, отриманим автомобілем.

Жодних розрахунків на спростування розміру страхового відшкодування наведено не було.

Покликання на те, що пред`явлені до стягнення в порядку суброгації грошові кошти повинні визначатись із відрахуванням суми страхового платежу колегія суддів відхиляє, адже відповідно до ст. 10 Закону 85/96-ВР страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - це плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Тобто 106 867 грн. - це плата, яку здійснено ОСОБА_2 для ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" за укладення договору добровільного страхування наземного транспорту №020/20-Тз/Р від 01 квітня 2020 року, а не сума збитків, яка не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (франшиза).

Матеріалами справи з`ясовано, що при визначенні розміру страхового відшкодування у спірних правовідносинах сума страхового платежу не повинна враховуватись.

Підстави для зменшення розміру страхового відшкодування відсутні.

Стаття 1193 ЦК України є загальною нормою, якою встановлюються підстави звільнення від відповідальності за завдання позадоговірної шкоди та підстави зменшення відповідальності порівняно із загальним розміром відшкодування шкоди в повному обсязі.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, переоцінки доказів в справі, що не спростовує обов`язку відповідача відшкодувати страховій компанії потерпілої в результаті ДТП особи визначені грошові кошти.

Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів також бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32). Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 грудня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук