ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/1645/20 Номер провадження 22-ц/814/1382/22Головуючий у 1-й інстанції Глоба М.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Пилипчук Л. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Ракович Д. Г.

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 05 серпня 2021 року у складі судді Глоби М. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вовчанська державна нотаріальна контора Харківської області, про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 90 років померла його тітка - ОСОБА_3 , 1929 року народження, яка на час смерті була зареєстрована та проживала сама за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,2663 га, кадастровий номер :03:002:0022, належна померлій на підставі Державного акту серії ЯБ № 217631.

Вказував, що у встановлений законом строк він звернувся до Вовчанської державної нотаріально контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, де дізнався, що дочка померлої - ОСОБА_2 , яка є пенсіонеркою, має право на обов`язкову частку у спадщині.

Вважає, що дочка померлої ОСОБА_2 повинна бути усунена від права на спадкування, оскільки ОСОБА_3 в силу похилого віку більше п`ятнадцяти років була у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, неодноразово зверталась до дочки за допомогою, однак та відмовляла їй. Вона не спілкувалась із матір`ю, не поздоровляла її зі святами, не допомагала матеріально, не цікавилась станом її здоров`я, не вчиняла жодних дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги та підтримки, нехтувала своїми обов`язками, хоча мала таку можливість, отримуючи пенсію та маючи багато вільного часу.

Зазначав, що ОСОБА_3 проживала у старому будинку, який постійно потребував ремонту, що вимагало грошових витрат і багато часу. До 2008 року все це робив його батько, а після його смерті, з 2008 року постійно приїзжав та займався цим він. Про все це знала дочка спадкодавця, проте жодного разу не надала матері будь якої допомоги, навіть порадою чи добрим словом.

Десь з 2008 року за ОСОБА_3 почали доглядати сусіди ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5 , які кожен день відвідували її, готували та приносили їжу, підтримували морально, навіть коли переїхали жити у сусіднє село не залишили її на самоті, а кожен день по два кілометри приносили їй їжу, ліки, доглядали, допомагали по господарству і всіляко підтримували.

З березня 2019 року ОСОБА_3 була дуже слабка і не здатна без сторонньої допомоги піднятися з ліжка, але відмовлялася покидати рідну оселю. Він із сусідами періодично телефонували дочці та повідомляли, що її мати потребує сторонньої допомоги, пропонували забрати її до себе у м. Харків, однак та відмовлялась.

Оскільки дочка відмовилася забирати матір до себе і не приїздила до матері, він домовився з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що він привезе ОСОБА_3 до них і вони будуть здійснювати догляд за нею.

Таким чином, ОСОБА_2 не надавала жодної допомоги своїй матері, не приймала участі ні в організації, ні у фінансуванні похорону та поминок ОСОБА_3 , хоча усвідомлювала свій обов`язок піклуватися про матір, проявляти про неї турботу та надавати їй допомогу, мала можливість його виконувати, але не вчиняла жодних дій, що на підставі норм статті 1224 ЦК України є підставою для усунення її від спадкування.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 05 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що ОСОБА_2 умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3 , яка через похилий вік та хворобу була у безпорадному стані та потребувала такої допомоги, що могло бути підставою для застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України та усунення її від права на спадкування.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд не докладно дослідивши норми законодавства про усунення від спадкування та їх зміст, практику судів вищої інстанції, порушив принцип верховенства права, один із ключових принципів здійснення судочинства.

Вказує, що судом було спотворено зміст показів свідків про те, що відповідач систематично 1-2 рази на рік приїздила до матері, провідувала її, інколи привозила продукти харчування, в той час як свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 дали в суді протилежні покази та підтвердили факт ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцеві, яка потребувала допомоги.

Зазначає також, що безпорадність стану ОСОБА_3 підтверджується наявними в справі доказами та показаннями свідків.

Крім того, судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_2 мешкає одна в ізольованій однокімнатній квартирі, отримує пенсію за віком, а тому мала можливість та достатньо вільного часу надавати допомогу спадкодавцю.

Звертає увагу, що ОСОБА_2 була належним чином обізнана про розгляд справи, проте не надала суду жодних пояснень чи заперечень, а посилання суду на суттєве значення для справи того факту, що вона є пенсіонером та проживає в іншому населеному пункті, є незрозумілим.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що виконавчим комітетом Варварівської сільської ради Вовчанського району Харківської області складено відповідний актовий запис за № 02 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай) площею 7,2663 га, яка розташована на території Жовтневої Другої сільської ради Вовчанського району Харківської області та належала їй на підставі Державного акта на земельну ділянку серії ЯБ № 217631 від 15.03.2005 (а.с. 9).

Згідно довідки виконавчого комітету Варварівської сільської ради Вовчанського району Харківської області за № 80 від 17.06.2020 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті була зареєстрована та проживала сама за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

За життя, 17 лютого 2011 року, ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Жовтневої Другої сільської ради, яким вказану земельну заповіла ОСОБА_1 - позивачу по справі.

Відповідач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12.05.1949 (а.с. 74).

З копії спадкової справи № 307/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що 10.07.2020 ОСОБА_1 звернувся у Вовчанську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка була зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 939 та на підставі якої було відкрито спадкову справу № 307/2020 (а.с. 34, 38-39).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 за життя потребувала сторонньої допомоги за станом здоров`я, через похилий вік.

Згідно довідки виконавчого комітету Варварівської сільської ради Вовчанського району Харківської області № 116 від 23.10.2020, за ОСОБА_3 була закріплена працівник територіального центру м. Вовчанська ОСОБА_6 (а.с. 101).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Варварівської сільської ради Вовчанського району Харківської області № 117 від 23.10.2020 останні п`ять років життя ОСОБА_3 за нею здійснювала постійний догляд ОСОБА_5 , а з початку 2019 року ОСОБА_3 постійно проживала у ОСОБА_5 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 102).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на необхідність усунення відповідача від права на спадкування, оскільки вона ухилялася від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця за життя останньої.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та судом не встановлено вчинення відповідачкою умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, яка через похилий вік та хворобу була у безпорадному стані та потребувала такої допомоги, а тому суд дійшов висновку щодо відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідачки від права на спадкування за законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання визначене статтею 16 цього Кодексу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У разі спадкування за заповітом малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщини може бути зменшений судом з урахуванням відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 1241 ЦК України).

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Аналогічні висновки щодо тлумачення і застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 453/968/17 (провадження № 61-17623св19), 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 14 лютого 2022 року у справі № 296/12034/18 (провадження № 61-15140св20).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка умисно ухилялась від надання допомоги ОСОБА_3 при можливості її надання та спадкодавець потребувала допомоги саме від відповідача.

При цьому суд дослідив докази, надані по справі, дав їм належну правову оцінку, порушень норм процесуального права при встановленні судом фактичних обставин справи апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоді позивача з їх оцінкою судом.

Показання свідків, на які посилається апелянт, не дають підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_2 мала можливість надавати допомогу матері, але свідомо ухилялась від цього.

Крім того, для здійснення права на спадкування спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину в порядку, встановленому статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1269, частина перша статті 1270 ЦК України).

Проте матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій щодо прийняття спадщини померлої ОСОБА_3 , тому твердження позивача, що відповідач ОСОБА_2 , як непрацездатна дочка спадкодавця, має бути усунена від права на спадкування за законом, оскільки порушує право позивача на спадщину за заповітом, є безпідставними.

Таким чином, позивачем по справі не доведено, а судом не встановлено обставин, з якими закон пов`язує можливість усунення особи від права на спадкування за законом, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Колегією суддів апеляційного суду не вбачається підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 05 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Л. І. Пилипчук

О. В. Прядкіна